Produced by TamÃ¡s RÃ³th




                 TAKÃTS SÃNDOR
           SZALAI BARKÃCZY KRISZTINA
                      1671-1724
                   CZÃMÅ° KÃNYVÃNEK
                  ISMERTETÃSE

                        IRTA

                Dr ANGYAL DÃVID
               EGYETEMI NYILV. R. TANÃR

KÃ¼lÃ¶nlenyomat a Â«Budapesti SzemleÂ» 1911 jÃºnius havi fÃ¼zetÃ©bÅl

                      BUDAPEST

                        1911

                 TAKÃTS SÃNDOR
           SZALAI BARKÃCZY KRISZTINA
                      1671-1724
                   CZÃMÅ° KÃNYVÃNEK
                  ISMERTETÃSE

                        IRTA

                Dr ANGYAL DÃVID
               EGYETEMI NYILV. R. TANÃR

KÃ¼lÃ¶nlenyomat a Â«Budapesti SzemleÂ» 1911 jÃºnius havi fÃ¼zetÃ©bÅl

                      BUDAPEST

                        1911


FRANKLIN-TÃRSULAT NYOMDÃJA.

Ismeretes, hogy TakÃ¡ts SÃ¡ndor mindig kiadatlan forrÃ¡sokbÃ³l merÃ­ti
tÃ¡rczÃ¡it, tanulmÃ¡nyait Ã©s kÃ¶nyveit.

Ãs nemcsak anyaga Ãºj, hanem elÅadÃ¡sÃ¡nak mÃ³dja is eredeti s Ã©rdeket
keltÅ. De most nem Ã­rÃ³i egyÃ©nisÃ©gÃ©vel, hanem kÃ¶nyvÃ©vel akarunk
foglalkozni.

Ez a kÃ¶nyv Ãºj kÃ©ppel gyarapÃ­tja tÃ¶rtÃ©netÃ¼nk arczkÃ©pcsarnokÃ¡t. Szalai
BarkÃ³czy Krisztina neve csak mellÃ©kesen volt eddig emlÃ­tve
tÃ¶rtÃ©netÃ¼nkben, most koporsÃ³jÃ¡bÃ³l kikÃ©lÂ» Ã©s el kell ismernÃ¼nk, hogy
nevÃ©t egyÃ¼tt kell emlÃ­tenÃ¼nk ZrÃ­nyi IlonÃ¡val, LÃ³rÃ¡ntffy ZsuzsannÃ¡val s
Teleki MihÃ¡ly anyjÃ¡val.

Az eltÃ¼nt magyar vilÃ¡g nagy asszonyai kÃ¶zÃ© tartozik, a kik nÅi
hivatÃ¡sukat Ã©p annyi erÃ©lylyel, mint okossÃ¡ggal Ã©s gyÃ¶ngÃ©dsÃ©ggel
tÃ¶ltÃ¶ttÃ©k be. Nincs semmi kÃ©rkedÃ©s bennÃ¼k, szeretnek Ã³s szerettetnek,
fÃ©rjeikÃ©rt Ã©s gyermekeikÃ©rt Ã©lnek, kitÃ¼nÅ gazdasszonyok, de a kÃ¶zÃ©let
irÃ¡nt is van Ã©rzÃ©kÃ¶k. Nem idegesek, ha a szÃ¼ksÃ©g kivÃ¡nja, fegyverrel
is megvÃ©delmezik birtokukat Ã©s sokszor jÃ³ tanÃ¡cscsal szolgÃ¡lnak a
kÃ¶zÃ©letben elfoglalt fÃ©rjeiknek. A rÃ©giek--mint TakÃ¡tstÃ³l tudjuk--azt
mondottÃ¡k az ilyen asszonyokrÃ³l, hogy Â«jÃ¡mbor asszony, jÃ³ nemzet!Â»

Pedig BarkÃ³czy Krisztina labancz csalÃ¡dbÃ³l szÃ¡rmazott, de az Å
csalÃ¡djÃ¡ban a kirÃ¡lyhÅ±sÃ©g a magyar Ã©rzÃ©ssel Ã©s szokÃ¡sokkal jÃ³l
megfÃ©rt. Mint fÃ©rjÃ©nek hÅ± tÃ¡rsa, kivette rÃ©szÃ©t a nagy kurucz
felkelÃ©sbÅl is. Tisztelte, nagyra becsÃ¼lte RÃ¡kÃ³czit, a Â«nagysÃ¡gos
fejedelmetÂ»; Å is remÃ©lte egy ideig, hogy RÃ¡kÃ³czi vezÃ©rlete alatt a
magyar megszabadulhat a nÃ©met uralomtÃ³l. BemÃ©lte Ã©s Ã³hajtotta ezt nem
csupÃ¡n fÃ©rje elÅmenetelÃ©Ã©rt, nem csupÃ¡n a rÃ©gi magyar rendi vilÃ¡g
feltÃ¡masztÃ¡sa Ã©rdekÃ©ben, hanem a magyar nÃ©p kedvÃ©Ã©rt is, mely a XVII.
szÃ¡zad vÃ©gÃ©n az idegen uralom alatt kÃ©tsÃ©gbeejtÅ' helyzetbe jutott.
Mert BarkÃ³czy Krisztina szerette a nÃ©pet, sajnÃ¡lta Ã©s gyÃ¡molÃ­totta
nyomorÃ¡ban, a katholikust jobban szerette, mint a protestÃ¡nst, de
senkit sem Ã¼ldÃ¶zÃ¶tt vallÃ¡sÃ¡Ã©rt, mÃ©g a zsidÃ³kat is pÃ¡rtolta. Az idegent
sem nÃ©zte le, a nÃ©met rabokkal is jÃ³l bÃ¡nt, igazi vallÃ¡sos Ã©rzÃ©sbÅl
merÃ­tette a tÃ¼relmet mÃ¡sok irÃ¡nt, a kÃ¶telessÃ©gÃ©rzetet, munkakedvet Ã©s
a szerÃ©nysÃ©ggel pÃ¡rosult jÃ³indulatot. Szerette a tanultsÃ¡got, maga is
olvasgatott, Ã¶rÃ¼lt, ha tudÃ³s emberrel tÃ¡rsaloghatott, elÅmozdÃ­totta az
irodalmi munkÃ¡ssÃ¡got, az iskolai nevelÃ©st.

MidÅn politikai remÃ©nyeiben csalÃ³dott, jÃ³l esett lelkÃ©nek, hogy
szeretett fÃ©rje szerezte meg az orszÃ¡gnak a bÃ©kessÃ©get. De az Ãºj nÃ©met
vilÃ¡gban BarkÃ³czy Krisztina a rÃ©gi maradt. SegÃ­tett fÃ©rjÃ©nek a
gazdasÃ¡gban, az idegenek telepÃ­tÃ©sÃ©ben, a kiknek utÃ³djai a magyarsÃ¡g
szÃ¡mÃ¡t Ã©s erejÃ©t gyarapÃ­tottÃ¡k, Ã©s hÅ± magyaroknak nevelte gyermekeit.
LeÃ¡nya, grÃ³f HallernÃ© KÃ¡rolyi KlÃ¡ra, anyja szellemÃ©ben Ã­rja
gyermekeirÅl, dÃ©lekben Ã©s ruhÃ¡ban magyarok maradjanak, az a fÅ, hogy
jÃ³ erkÃ¶lcsÃ¼k legyen, mert ezen gyÃ¶kÃ©rbÅl kormÃ¡nyozhatjÃ¡k teljes
Ã©letÃ¼ketÂ». Ilyen magyar anyÃ¡t nevelt BarkÃ³czy Krisztina, annak a
KÃ¡rolyi SÃ¡ndornak imÃ¡dott hitvese, a kit a mi tÃ¶rtÃ©netÃ­rÃ¡sunk mÃ©g most
is oly mÃ©ltatlan vÃ¡dakkal illet.

Ãs itt KÃ¡rolyi SÃ¡ndorra kell Ã¡ttÃ©rnÃ¼nk, mert beszÃ©lhetnÃ©nk-e a jÃ³
felesÃ©grÅl mÃ©ltÃ³an, ha fÃ©rje pÃ¡lyÃ¡jÃ¡t nem Ã©rintenÅk?

TakÃ¡ts SÃ¡ndor mellÃ©kesen, de nyomÃ³s Ã©rvekkel szÃ¡ll sÃ­kra KÃ¡rolyi
SÃ¡ndor jÃ³ hÃ­rnevÃ©Ã©rt. Ãrvei nyomÃ³sak, mert Ãºj, vagy figyelembe nem
vett adatokra tÃ¡maszkodhatik.

MegÃ¡llapÃ­tja, hogy KÃ¡rolyi SÃ¡ndor Ã¡tpÃ¡rtolÃ¡sÃ¡t RÃ¡kÃ³czi Ã¼gyÃ©hez a
dolhai gyÅzelem utÃ¡n nem Ã©pen szemÃ©lyes okokbÃ³l kell magyarÃ¡znunk.
KÃ¡rolyi jÃ³ hazafi volt, az orszÃ¡gon is akart segÃ­teni, mikor a dolhai
csata utÃ¡n BÃ©csbe ment s mikor BÃ©csbÅl visszatÃ©rt, az orszÃ¡gra is
gondolt, nem csupÃ¡n a maga szemÃ©lyÃ©re, mikor a parasztlÃ¡zadÃ¡bbÃ³l
orszÃ¡gossÃ¡ vÃ¡lt felkelÃ©shez csatlakozott. Nem szabad kÃ©t kÃ¼lÃ¶n
mÃ©rtÃ©kkel mÃ©rnÃ¼nk egyrÃ©szt KÃ¡rolyi, mÃ¡srÃ©szt RÃ¡kÃ³czi Ã©s BercsÃ©nyi
viselkedÃ©sÃ©t. Az som igaz, hogy KÃ¡rolyi kincseket gyÅ±jtÃ¶tt a
RÃ¡kÃ³czi-felkelÃ©s idejÃ©n. Ezt a mesÃ©t TakÃ¡ts SÃ¡ndor KÃ¡rolyi SÃ¡ndor
vagyoni viszonyainak ismertetÃ©sÃ©vel czÃ¡folja meg.

MÃ©g jelentÃ©kenyebb az, a mit szerzÅnk a szatmÃ¡ri bÃ©kÃ©rÅl Ã­r. E sokat
vitatott kÃ©rdÃ©s TakÃ¡ts kÃ¶nyvÃ©ben szerintÃ¼nk el van dÃ¶ntve. SzerzÅnk a
KÃ¡rolyi csalÃ¡d levÃ©ltÃ¡rÃ¡bÃ³l vett adatokkal jellemzi az orszÃ¡g
nyomorÃºlt Ã¡llapotÃ¡t a nagy kurucz-felkelÃ©s vÃ©ge felÃ©. Tudtuk eddig is,
hogy siralmas volt ez Ã¡llapot. Tudtuk eddig is, hogy a szegÃ©nysÃ©g, a
mely az idegen kormÃ¡nyrendszertÅl zaklatva fegyvert fogott Ã©s
hazahÃ­vta RÃ¡kÃ³czit LengyelorszÃ¡gbÃ³l, mÃ¡r 1707 tÃ¡jÃ¡n csalÃ³dva fordult
el a felkelÃ©s Ã¼gyÃ©tÅl. De nem tudtuk azt, hogy RÃ¡kÃ³czi kormÃ¡nyzata ez
idÅtÃ¡jt mÃ¡r Ãºgy bÃ¡nt a nÃ©ppel, mint I. LipÃ³t katonÃ¡i annak idejÃ©n, sÅt
nÃ©ha talÃ¡n rosszabbul is. MÃ¡ramarosmegye 1708 augusztus 2-ikÃ¡n Ã­rja
KÃ¡rolyi SÃ¡ndornak, Â«annyira jutottak mÃ¡r szegÃ©ny lakÃ³sink, hogy meg
nem adhatvÃ¡n quantumikat, executioval mennek tiszteink Ã©s merÅ
tirannusi formÃ¡ban fÃ¼stre kÃ¶ttetvÃ©n az lakÃ³sokat, fÃ©lholtan bocsÃ¡tjÃ¡k
el, mÃ©gis semmit sem vehetnek rajtokÂ». Az a mozgalom, mely a
jobbÃ¡gyokon Ã­gy akarja a kÃ¼zdelemre szÃ¼ksÃ©ges adÃ³t behajtani, tÃ¶bbÃ©
nem nevezhetÅ nemzetinek Ã©s elvesztette jogosultsÃ¡gÃ¡t. Ezt bÃ¡tran
Ã¡llÃ­thatjuk, mert ezzel nem tagadtuk RÃ¡kÃ³czi fÃ¶lkelÃ©sÃ©nek szÃ¼ksÃ©ges
voltÃ¡t Ã©s nem tagadtuk azt, hogy RÃ¡kÃ³czi nemes optimismussal Ã©s ritka
nagylelkÃ¼sÃ©ggel tÃ¶ltÃ¶tte be tÃ¶rtÃ©neti hivatÃ¡sÃ¡t.

Nem az a baj, hogy KÃ¡rolyi megkÃ¶tÃ¶tte a szatmÃ¡ri bÃ©kÃ©t, hanem az, hogy
nem kÃ¶thette meg hamarÃ¡bb.

TakÃ¡ts kimutatta, hogy KÃ¡rolyi a szatmÃ¡ri bÃ©kÃ©Ã©rt nem kapott
birtokokat, mint Thaly hirdette. Csak 100,000 forint grationalÃ©t
igÃ©rtek neki, a mibÅl azonban III. KÃ¡roly kirÃ¡ly 1713-ban csak
Ã¶tvenezret hatÃ¡rozott KÃ¡rolyinak, Ã©s ennek fejÃ©ben meghagyta
birtokÃ¡ban az erdÅdi uradalmat, a melyÃ©rt KÃ¡rolyi SÃ¡ndor mÃ¡r 1707 ben
RÃ¡kÃ³czinak 2000 aranyat fizetett, vagyis az uradalomnak akkori teljes
Ã©rtÃ©kÃ©t. A mai felfogÃ¡shoz szokott Ã­rÃ³k megÃ¼tkÃ¶znek a pÃ©nzadomÃ¡nyon.
Pedig az adomÃ¡ny kÃ©rdÃ©se mellÃ©kes. Az a kÃ©rdÃ©s, szÃ¼ksÃ©ges volt-e a
bÃ©ke vagy nem? Mi volt a fontosabb, az-e, hogy KÃ¡rolyi a maga Ã©s
csalÃ¡dja vesztÃ©vel hazÃ¡jÃ¡bÃ³l kibujdosva lovagias hÅ±sÃ©get mutasson
RÃ¡kÃ³czi irÃ¡nt, vagy az, hogy az elpusztult orszÃ¡g minÃ©l hamarÃ¡bb
nyugalomhoz jusson Ã©s Ãºjra gyarapodjÃ©k? Az a grationale szokÃ¡sos volt
akkor, nyÃ­ltan kÃ©rtÃ©k, nem titkoltÃ¡k. KÃ¶rÃ¼lbelÃ¼l a rendjellel, vagy
valamely magas hivatallal valÃ³ kitÃ¼ntetÃ©snek felelt meg. Nem phrasis
az, hogy KÃ¡rolyinak e pÃ©nzt Â«kÃ¶ltsÃ©gei fejÃ©benÂ» igÃ©rtÃ©k. KÃ¡rolyi
SÃ¡ndor Ã©letrajza mÃ©g nincs megÃ­rva, nagy Ã©rdemei Ã©s egyÃ©nisÃ©gÃ©nek
Ã©rdesebb sajÃ¡tsÃ¡gai mÃ©g nincsenek kellÅkÃ©p megvilÃ¡gÃ­tva. De a szatmÃ¡ri
Â«Ã¡rulÃ¡sÂ» mesÃ©jÃ©t vÃ©gre valahÃ¡ra el kell dobnunk.

KÃ¡rolyi nagy ÃºrrÃ¡ lett a szatmÃ¡ri bÃ©ke utÃ¡n, de BarkÃ³czy KrisztinÃ¡t a
fÃ©ny nem kÃ¡prÃ¡ztatta. Szinte sokallotta a nagy czÃ­meket Ã©s hatÃ¡skÃ¶rt,
a csalÃ¡di vagyon gondozÃ¡sa, gyermekeinek nevelÃ©se, a maga kisebb
kÃ¶rÃ©ben a jÃ³tÃ©kony Ã©s hasznos mÅ±kÃ¶dÃ©s volt az igazi boldogsÃ¡ga.
SzÃ­vbaja sokÃ¡ig kÃ­nozta, de Å keveset panaszkodott Ã©s mindvÃ©gig
fÃ¡radozott csalÃ¡dja Ã©s gazdasÃ¡ga kÃ¶rÃ¼l. VÃ©grendeletÃ©ben vagyonÃ¡t hÃ¡rom
rÃ©szre osztotta. Az elsÅ rÃ©szt a bÃ¡tori minoritÃ¡knak Ã©s a nagykÃ¡rolyi
piaristÃ¡knak, a mÃ¡sik rÃ©szt fiÃ¡nak, a harmadikat leÃ¡nyÃ¡nak hagyta.
KÃ¡rolyi SÃ¡ndor elrendelte, hogy BarkÃ³czy Krisztina halÃ¡la Ã©vfordulÃ³jÃ¡n
a szegÃ©nyeknek alamizsnÃ¡t osszanak, Ã©telt-italt adjanak Ã©s a
templomokban istentiszteletet tartsanak. A mÃ­g KÃ¡rolyi SÃ¡ndor Ã©s fia a
derÃ©k Ferencz Ã©lt, a jÃ³ asszony halÃ¡la napjÃ¡t ilyen hozzÃ¡ mÃ©ltÃ³ mÃ³don
Ã¼nnepeltÃ©k meg.

Nagyon szeretnÅk, ha BarkÃ³czy Krisztina levelei minÃ©l hamarÃ¡bb
megjelennÃ©nek. Ez a gyÅ±jtemÃ©ny rÃ¶vid Ã©letrajzi bevezetÃ©ssel Ã©s a
szÃ¼ksÃ©ges jegyzetekkel, bizonyÃ¡ra Ã©rdekes olvasmÃ¡ny lesz. Mert
BarkÃ³czy Krisztina szÃ©p leveleket Ã­rt, a nÃ©lkÃ¼l, hogy nagyon
tÃ¶rekedett volna a Â«szÃ©pÂ» stÃ­lusra, csak Ã©pen a lelke tÃ¼krÃ¶zÅdik
leveleiben. NevÃ©t fÃ¶l kell vennÃ¼nk a magyar levÃ©lÃ­rÃ³k sorÃ¡ba. TakÃ¡ts
SÃ¡ndornak pedig kÃ¶szÃ¶nettel tartozunk, hogy multunk e kivÃ¡lÃ³sÃ¡gÃ¡t
megmentette a feledÃ©stÅl.

       *       *       *       *       *

FRANKLIN-TÃRSULAT NYOMDÃJA.