The Project Gutenberg eBook of Juudas

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Juudas

Nelinäytöksinen draama

Author: Lauri Haarla

Release date: February 15, 2026 [eBook #77945]

Language: Finnish

Original publication: Helsinki: Otava, 1927

Credits: Juhani Kärkkäinen and Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK JUUDAS ***

language: Finnish

JUUDAS

Nelinäytöksinen draama

Kirj.

LAURI HAARLA

Helsingissä, Kustannusosakeyhtiö Otava, 1925.

HENKILÖT:

YRJÖ MAUNU SPRENGTPORTEN.

ANNA ELISABETH, Seestan rouva.

JUHANA ANTTI JÄGERHORN.

HEDVIG MARIA, Nynäsin rouva.

BEATA KRISTIINA.

ISAURA.

KAARLE HENRIK KLICK.

KUSTAA III.

SEBASTIAN VON OTTER.

JUHANA ALBERT EHRENSTRÖM.

STEN BIERKEN.

JEAN MARIE HIERTA.

KUSTAA BJÖRNRAM.

HENRIK ARGILLANDER.

Tapahtuu Suomessa kustavilaisena aikana.

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

Kustavilaistyylinen huone Seestan kartanossa. Oikealla (katsomosta käsin) pieni pelipöytä tuoleineen. Taempana oikealla ovi muihin huoneisiin ja tämän vieressä pieni tarjoilupöytä. Oikealla takanurkassa muuri ja tämän lähettyvillä kaappikello ja pari tuolia. Takaseinän ovesta näkyy osa pientä salonkia siroine huonekaluineen. Taka-alalta, hieman vasemmalta, nousevat pimeähköt kierreportaat vinttikerrokseen. Portaitten edusta ja vasen nurkkaus ylempänä muuta permantoa. Tällä korokkeella kaappi ja seinän viereen työnnetty pöytä. Vasemmalla korkea ikkuna ja tämän lähettyvillä sohva ja pöytä parine tuoleineen. Vasemmalla kaapin päällä kolmihaarainen kynttilänjalka, jonka kynttilöitä ei vielä näytöksen alussa sytytetä, ja katossa kattokruunu.

Ulkona hämärtyvä myöhäiselokuun ilta. Kierreportaat ja vasemmanpuolinen nurkkaus jäävät tiheään varjoon.

Ensimmäisessä ja toisessa näytöksessä käyttävät herrat aikansa siviilipukuja ja peruukkeja. Viimeksimainittuihin nähden tekevät kuitenkin poikkeuksen Jägerhorn ja Klick, joilla on omat hiuksensa, edellisellä ruskeat ja tuuheat, jälkimmäisellä musta, sileä leikkotukka. Eversti von Otterilla on koko ajan yllään sotilaspuku. Naiset käyttävät ajalle ominaisia ylhäisönaisten pukuja: värikkäitä ja laajahameisia "rastisilji"-, "triumfantti"- ja "peaudesoire"-pukuja kireine kureliiveineen ja runsaine koristeineen.

I KOHTAUS.

Henrik Argillander, lihava pappi, istuu vasemmalla, sohvalla, piippua polttaen, edessään pikari ja liköörikannu. Beata Kristiina, kirkkoherran kasvatti, sytyttää viimeisiä kattokruunun kynttilöitä.

BEATA KRISTIINA (kirkkoherralle; lähestyen, niiaten arasti). Rukoilemalla rukoilen kasvatusisää, ettei hän juopuisi tänä iltana liikaa. Olemme vieraina jalosukuisen everstin ja ritarin kartanossa, ja armollinen emäntämme pahastuisi, jos…

ARGILLANDER (keskeyttäen; muhoilevan leppoisasti). Siveän tyttäreni pitäisi muistaa, että siellä Kuopion puolessa saa pappiparka juoda sakat ehtoolliskalkista. Täällä on boolimaljat kiinalaisesta porsliinista ja hopeasta kannut… eletään kuin Herodeksen hekumassa… Siellä kyttyräselät ja kaatuvatautiset!

BEATA KRISTIINA Mutta isäntämme itse on matkalla Gammelbackasta tänne ja Tukholmaan suurissa asioissa. Teidän tehtävänne koko Savon papiston edusmiehenä menee tyhjiin, jos… juhlitte liian aikaisin. (Yhä hätäisempänä; katsahtaen portaisiin.) Ja mitä sanoisi nuori herra Jägerhorn, jonka ankarista hyveistä on maine levinnyt ylhäisten ja alhaisten pariin.

ARGILLANDER (nauraa hohottaen). Vai sieltäpäin sen piikaisen kenkää puristaa. Eikös olekin päivät päästään konverseerattu ja replikeerattu, puistokäytäviä koreasti kepsuteltu ja elokuisessa hämärässä… amyseerattu…

BEATA KRISTIINA (syvästi loukkaantuneena). Kasvatusisä…

ARGILLANDER (leppoisasti). Nää… nää, tarkoitin vain sanoa, että minun heikko lihani taitaa olla täällä pienemmässä kiusauksessa kuin Eevan luonto… rippilapsessani. Mutta — palatakseni asiaan — en kiellä kieltäymyksen suurta arvoa, jos se on ikäänkuin tulevaisen nautinnon talteen panemista.

BEATA KRISTIINA (ottaen kannun pöydältä). Saanhan siis kantaa tämän pois?

ARGILLANDER (ojentaen pikarinsa; pyytävästi). Vie, tyttäreni, vie… Mutta… vielä lohdutuksen pisara… (Beata Kristiinan täyttäessä pikaria.) Lihallekin on sanottava hyvästit säädyllisellä tavalla. (Nousten.) Juon maljan Savon jumalan, Yrjö Maunu Sprengtportenin, kunniaksi. (Juo maljan.) Ja sinun pitää niiata. (Istuutuu jälleen.)

BEATA KRISTIINA (leikillään niiaten; iloisesti). Niiaanpa mielelläni… olen valmis uhraamaan ajallisen onneni ja… sieluni autuuden patrioottien alttarilla…

ARGILLANDER (varoittavasti). So-soo, mamselli! (Karkeasti.) Etkös tiedä astuvasi avioon lihallisen poikani, pitäjänkirjuri Argillanderin kanssa? Sinun säädyllesi on sopimatonta kuherrella täällä sydämillä ja autuuksilla. Mene nyt ja ojenna tapasi.

BEATA KRISTIINA (puoliksi itsekseen). Menen, mutta sydän on minun omani… (Kääntyy oikeanpuolista ovea kohti.)

II KOHTAUS.

Juhana Albert Ehrenström, nuori vänrikki, tulee peräovesta kädessä "Siunattu Painovapaus".

EHRENSTRÖM (jo ovelta). Posti Tukholmasta! Viimeinen numero "Siunattua Painovapautta". "Spartacus" paljastaa hoviherrain vehkeet. (Lukee.) "Aatelius on kauppatavaraa. Viisikymmentätuhatta plootua maksaa onnenonkijalle paroonius. Kahvilakeikarit tulevat majureiksi ja eversteiksi, sillä lahjuksilla ja parisilaisilla näyttelijättärillä rakennetaan valtakunnan armeijaa…" Niin kirjoittaa "Spartacus" ja vertaa kuningasta Eerik Pommerilaiseen. Rohkea poika! Ja tiedättekö, kuka hän on?

BEATA KRISTIINA. Kukas muu kuin Valhallan mestari, jalosukuinen

Jägerhorn…

EHRENSTRÖM. Eipäs Olekaan, vaan miettiväisten muusain palvelija

Valhallassamme. Odottakaa!

BEATA KRISTIINA (istuutuu oikealle).

EHRENSTRÖM (mennen portaitten juureen; kutsuen). Spartacus! Tule tuomiolle… (Kääntyen jälleen Beata Kristiinan puoleen.) Jägerhorn on veljesseuramme profeetta ja omatunto, mutta runoniekkamme on Kaarle Henrik Klick.

ARGILLANDER. Mutta, nuori herra, jos keltanokat hoitavat rovastin ja piispan virkaa, millä istuimella sitten istuukaan teidän hierarkiassanne eversti Sprengtporten?

BEATA KRISTIINA. Kun olin äitivainajani keralla pienenä tyttönä

Brahelinnassa, oli hän mielestäni kuin nuori ruhtinas…

EHRENSTRÖM (yhä innostuneempana). Generalissimus! Suurempi ruhtinaita ja kuninkaita… Washington ja… ja Engelbrekt, tyrannien karkoittaja!

III KOHTAUS.

Kaarle Henrik Klick tulee portaista, papereita kädessä.

KLICK (jo portailta; sukkelasti). Kuulkaas nyt, kirkkoherra, tuossa on syy, että aateli on pakanallisesti lakannut käymästä kirkossa. (Viitaten Ehrenströmiin.) Me olemme oppineet itse saarnaamaan.

ARGILLANDER (merkitsevästi). Tosi on, että sielunpaimenen on nykyaikana helppo hoitaa jalosukuiset sielut taivaaseen. Jos vielä pääsisimme ostamasta aatelisherroilta papinvirkoja, kiittäisimme Sallimusta tyhjistä kirkonpenkeistä… (Naurahtaa tyytyväisenä.)

KLICK (kumartaen; iroonisesti). Huomaan, että kirkko valistuu meidän mukanamme rienauksen jaloissa opeissa. Mutta… mehän tuhlaamme aikaa! Everstimme tulojuhlaan on ohjelma valmistamatta. (Antaen kumartaen yhden papereista Beata Kristiinalle.) Neiti Beata, tässä on teille… proloogi tämäniltaiseen näytelmään.

BEATA KRISTIINA (nousten; silmäten paperiin). Laulu, minulle? En rohkene laulaa niin korkealle seuralle.

KLICK. Te säestätte ja vänrikki Ehrenström laulaa. Ja näyttelijöiksi molemmat korkeat rouvat ja herroista Hierta ja Bierken. Mitäs sanotte?

BEATA KRISTIINA. Minulle on suuri kunnia olla osaltani valmistamassa iloa Seestan kuuluisalle herralle.

EHRENSTRÖM (tarjoten käsivartensa). Neiti Beata, suvaitsetteko… (Poistuvat taka-ovesta; taustalta, näkymättömistä alkaa pian kuulua hetken kestävä, hiljainen säestely.)

ARGILLANDER (on lähestynyt Klickiä; tuttavallisesti). Näin neljän silmän välillä: taivutan Savon papiston ja kansan oikean asian puolelle, jos sangen arka omatuntoni sopivasti rauhoitetaan ja Herran palvelijain luonnolliset edut otetaan huomioon.

KLICK. Savon kansa on liittynyt lujalla uskollisuudella jo ennen papistoa, Brahelinnan ajoista alkaen, everstiimme, hyväntekijäänsä. Se ei ole pettävä patrioottien noustessa.

ARGILLANDER (leveästi hymyillen; itsetietoisesti). Tämä kansa on veisannut aina paimentensa suulla, (hyrähtäen nauramaan) sillä meillä on helvetin piina sanojemme suolana.

IV KOHTAUS.

Taka-ovesta tulevat Hedvig Maria, Nynäsin rouva, nuori, vilkas ja kaunis nainen; Anna Elisabeth, noin 40-vuotias, väsyneen ja lempeän näköinen Seestan rouva, ja näiden jäljessä luutnantti Jean Marie Hierta ja vänrikki Sten Bierken. Edellinen on ulkomuodoltaan tyypillinen kustavilaisen ajan kahvila- ja hajuvesisankari, jonka kasvoilla on houna ja pikkutärkeä leima ja jonka korea pitsikoristeinen puku todistaa kiireestä kantapäähän turhamaista muotikeikaria. Jälkimmäinen on nuori, kalpeatko mies, jonka eleet ovat hermostuneita ja katse levoton ja synkkä.

HEDVIG MARIA. Yllätys! he sanovat. Näytelmäkö?

KLICK (kohteliaasti, rakastuneesti; antaen yhden rooleista). Tässä teille, pakeneva Psyke, toivottomalta Erokselta…

HEDVIG MARIA (samassa läheisessä sävyssä). Leikkiä vaiko totta?

KLICK. Niin paljon leikkiä kuin puuttuu uskallusta paljastamaan toivotonta sydäntä.

HEDVIG MARIA. Ja niin paljon kai totta kuin leikki sallii?

KLICK (kuiskaten). Niin paljon kuin itse näytelmässä rakastatte onnellista kreiviä, niin paljon toivon minä teiltä.

HEDVIG MARIA. Katsotaanpa… (Lukee "roolistaan":) "Kuningattaren ensimmäinen hovineiti…"

KLICK (kääntyen Anna Elisabethin puoleen, joka on istuutunut vasemmalle ja vaihtanut muutamia sanoja Argillanderin kanssa). Ja tässä… kuningattarelle. Tosin vähemmän lempeä kuin kuningatar Seestan hovissa… (Ojentaa "roolin" kumartaen.)

ANNA ELISABETH (lempeän leikillisesti). Pelkään, etten osaa näytellä muuta kuin sairasta mieltä ja murheellista muotoa; tottumus on toinen luonto.

KLICK. Pieni muutos virkistää, armollinen rouva.

ANNA ELISABETH (nyökkää hymyillen).

KLICK (Bierkenille; antaen "roolin"). Sinut, veljeni Bierken, nimitän drabanttien kapteeniksi. (Kääntyen samassa Hiertan puoleen; liioittelevasti.) Mutta Jean Marie Hierta on itse kuningas. (Ojentaa Hiertalle "roolin".)

HIERTA (tarttuu asiaan yksinkertaisen innokkaasti). Jaa, jaa, siinäpä osasit oikeaan. Kuulun isoäitini kautta Bonde-sukuun ja tämän kautta Horneihin, myös kreivilliset Posset ja Sparret ovat koristaneet sukupuutani, niin että… ma foi! eräissä pikkuserkuissani on melkein kuninkaallista verta. — En vérité! Karaktääriini sangen sopiva… (Siirtyy innokkaana taka-alalle, ryhtyen lukemaan osaansa.)

KLICK (laskien leikkiä Hiertan kustannuksella; toisille ikäänkuin salaa Hiertalta). Vain hän tuo näyttämölle oikeata hovitapaa: pitsinenäliinat hajuvettä täynnä ja kyyneleistä kosteat lemmenkirjeet — tyhjissä taskuissa. Todellakin: Gustave le roi!

HIERTA (kääntyen Klickin puoleen). Mais mon Dieu! Täällähän kuningas riitelee mustasukkaisena kuningattaren kanssa? Miten porvarillista!

KLICK (nokkelasti). Rauhoitu, veljeni! Kuningas ei ole mustasukkainen puolisostaan, vaan kreivistä hovineidille, jota kreivi rakastelee kuningattaren lisäksi. Eikä kuningatar ole mustasukkainen kuninkaasta, vaan rakastajastaan tämän rakastajattarelle, mikä tapa, tietääkseni, on juuri hienoimmissa piireissä comme il faut.

HEDVIG MARIA. Mutta näytelmän juoni? Kertokaa…

KLICK. Vain pieni hoviskandaali.

HIERTA (innostuen). Ooh, skandaali…

KLICK. Tapahtuu Drottningholmissa, aamuyöllä. Kun verho nousee, on edessämme hovineidin ja kreivin lemmenkohtaus. (Hedvig Marialle.) Tunnustan, rouva Hedvig, että olen itsekkäästi riistänyt kreivin osan itselleni. (Kaikille.) Toisessa kohtauksessa palaa hovineiti kreivinsä luota emäntänsä huoneisiin. Välttääkseen käytävässä seisovia vahtisotilaita hiipii hän — tapansa mukaan drabanttisalin kautta, jossa komentava upseeri viettää yönsä. Mutta hän kompastuu kynnykseen, hänen pieni kenkänsä singahtaa hurmaavasta jalasta ja kierii vuoteen alle, jolla nukkuva kapteeni herää ja anastaa kengän. Sukkela upseeri sanoo kiusoitellen: Kun huomenaamuna näytän tämän suloisen kengän hoville ja kuningattarelle, saan palkaksi majurin arvon, sen takaan. Hovineiti rukoilee hädissään armoa, polvistuu hänen vuoteensa ääreen ja nyyhkyttää suloisesti. Kapteeni kuiskaa: "Ma chère, jos sallitte saman suosion minulle kuin kreiville viime yönä… kolme suudelmaa, on kenkä teidän jälleen."

ANNA ELISABETH (hymyillen). Julma mies…

HEDVIG MARIA. Mitä tekee hovineiti?

KLICK. Neiti ilostuneena maksaa tuon lunastussumman kolmin kerroin, saa kengän ja palaa kuningattaren suojiin.

HEDVIG MARIA. Uskomatonta!

KLICK. Tukholman hovissa ei ole mikään lankeemus mahdotonta.

HIERTA (nauraa hekottaa taka-alalta Klickin väitteelle).

KLICK. Mutta eräs kapteenin hylkäämä kamarineitsyt mi kateus sydämessä seurannut tuota tapahtumaa, ja aamulla se on koko hovin ja kuningattaren tietona. Syntyy myrskyinen kohtaus, joka kuitenkin päättyy kaikkien yhteiseksi parhaaksi, sillä kuningatar ilmoittaa, että iloinen perhetapaus on odotettavissa, ja kuningas lyö kreivin ritariksi haaveellisin menoin.

HIERTA. Mikä nerokas spectacle!

ANNA ELISABETH (hymyillen). Minua melkein arveluttaisi olla tässä häijyssä ivassa mukana, jollen tietäisi herra mieheni tulevan tästä hyvälle päälle. (Sydämellisesti.) Viihdyttääksemme hänet viipymään Seestassa olemme tänään iloisella mielellä kaikki. (Leikillisesti, iloisesti.) Te nuoret saatte mielin määrin vihata noita kruunupäitä… tänään tahdon pysyä mukana, vaikka yksinäisyydessäni olenkin usein ihmetellyt tuota vihan katkeraa oppia.

KLICK (kohteliaasti). Tähän hyvän sydämen ihmettelyyn vastaa parhaiten veljeni Ehrenström laulullaan. (Kääntyen peräovea kohti.) Prologi alkaa! (Läsnäoleville.) Se on laulu nykyajan naurettavista pikkutyranneista. (Istuutuu taka-alalle).

V KOHTAUS.

Ehrenström tulee takaovesta kädessä nuottivihko.

EHRENSTRÖM (sirosti kumartaen; lausuu laulun nimen). "Les tyranneaux ridicules." (Esittää seuraavan laulun karrikoivin ilmein säestyksen kuuluessa taustalta.) [Säestys voi tapahtua pianolla, kitaralla tai luutulla.]

Sansonin Charles on rikkain Ranskan pyöveleistä, ja köyhin kuudestoista on Louis. Mut tää jos tyhjä penningeistä, Charles vippaa, mutta — hioo veistä, ja riemuitsee Paris.

Taas Tanskanmaassa Kristian on morfinisti,

ja prinssi Fredrik kantaa kyttyrää.

Siell' leski vanha maan on risti.

Ja ken on myrkkyspesialisti,

hän arvoon kiipeää.

Mut nokkelimmat arvat kolmas Kustaa heittää: Hän naist' ei lemmi, mutta pojan saa, hän viinan kieltää — viinat keittää, hän tanssein pirunsorkan peittää ja kahlein armahtaa.

VI KOHTAUS.

Laulun kestäessä tulee portaista Juhana Antti Jägerhorn kantaen kädessään kolmihaaraista kynttilää. Hänen tullessaan kynttilän valo heittää portaitten vasempaan seinään hänen varjonsa, joka pysyy hetken paikallaan, ennenkuin hän itse tulee näkyviin. Bierkenin ja Hedvig Marian huomio kääntyy varjoon, ja jälkimmäinen huomauttaa siitä hiljaa kuiskaten ja kädellä viitaten Anna Elisabethille. Viimeisten säkeitten ajan Jägerhorn seisoo viimeisellä porrasaskelmalla ankarana, mutta rauhallinen ilme kasvoillaan, ja heti laulun loputtua nousevat herrat, paitsi Argillander, kunnioittavina kuin päällikön edessä. Beata Kristiina ilmestyy heti säestyksensä lopetettuaan peräovelle ja istuutuu ovipieleen.

JÄGERHORN (rauhallisen ylevästi). Meidän on ylennettävä mielemme hyveen harjoituksin eikä matkittava riettaan hovin turhamaista elämää. (Asettaa kynttilänjalan vasemmalle kaapin päälle.)

KLICK (kunnioittavasti, mutta iloisesti). Mitä käskee Valhallan päämies?

JÄGERHORN. Miten on puolustanut karhunkämmenkilpeänsä Kustaa Björnram?

EHRENSTRÖM. Kypärin Walfauderina voin vakuuttaa, että hänen miekkailutaitonsa ja kykynsä kestää ruumiillista tuskaa ovat moitteettomat.

HIERTA. Minut hän vei eilen illalla huoneeseensa ja teki satanistisia temppuja: sammutti kynttiläin valot kaukaa, huoneen toisesta päästä, ja sytytti ne taas miten tahtoi. Ja sitten… minulla oli kunnia lainata hänelle kaksi dukaattia. Sacre Dieu! miten meillä oli hauskaa.

JÄGERHORN (Bierkenille ja Ehrenströmille). Veljemme Turnausmarsalkka ja

Walfauderi saattakoot proselyytin tänne tavalliseen tapaan. (Bierken ja

Ehrenström poistuvat peräovesta).

JÄGERHORN (kaikille). Veljeskuntamme kokous alkaa. (Siirtyy oikealle etualalle; läsnäolevista poistuvat eri ovista Argillander, saattaen Anna Elisabethia, ja Klick, saattaen Hedvig Mariaa; Hierta järjestää korokkeen kokousta varten: asettaa esille pöydän ja tälle laajan, mustan verhon, jonka ottaa kaapista; sytyttää kaapin päällä olevan toisenkin kynttilähaarukan ja asettaa tämän, paperit ja musteen hanhensulkineen pöydälle, touhuten koko ajan innokkaana ja tärkeänä.)

JÄGERHORN (Beata Kristiinan aikoessa poistua viimeisenä oikeanpuolisesta ovesta). Neiti Beata… (Beata Kristiinan lähestyessä.) Olen ajatellut teitä… tuolla kammiossani.

BEATA KRISTIINA (arastuen). Tulen melkein hämilleni… (Hätäisesti.) Olen varmaan häirinnyt… (koettaen leikillä peittää hämmennystään) lentämällä kuin utelias kana kuulemaan tuontuostakin herrojen keskustelua. Mutta… minulla kun ei koskaan ennen ole ollut onnea…

JÄGERHORN. Ajattelin niitä vaikeuksia, joihin kohtalo on teidät vienyt…

BEATA KRISTIINA. Se lienee orvoksi jääneen tavallinen kohtalo… joutuu kaukaisten sukulaisten…

JÄGERHORN (keskeyttäen). Se on loukkaus sydämen vapautta kohtaan, se on teidän elämänne turmelemista, mitä kuulin Anna-rouvalta…

BEATA KRISTIINA (kuin säikähtäen). Hänkö? Avasin hänelle sydämeni, äitini nuoruuden ystävälle, en ajatellut, että…

JÄGERHORN. Rauhoittukaa. Otin hänen luottamuksensa vastaan loukatun naisen ritarina, siitä voitte olla varma. — Niin paljon kuin riippuu meidän voimastamme, Seestan isäntäväen ja minun, emme salli teidän joutua vasten tahtoanne tuon juopottelevan kirkkoherran kehnon ja huonotapaisen pojan vaimoksi. (Lämpimästi.) Tähän sanaani saatte luottaa, neiti Beata.

BEATA KRISTIINA. Luulin… siellä maalla, että kasvatusisäni tahto oli kova sallimus, jota vastaan oli synti kapinoida. Täällä olen oppinut ajattelemaan. Kun luulin teidän eräänä iltana puhuvan sydämen oikeudesta ja hyveen ylpeydestä, joka kerjurinkin vaatteissa saa ruhtinaat kumartamaan, silloin ymmärsin, että minulla on oikeus asettua kasvatusisääni vastaan.

JÄGERHORN. Te olette ihailtava, Beata Kristiina. Teidän sydämellenne ei hyveen tarvitse antaa käskyjä…

BEATA KRISTIINA. Minun ei ole tarvinnut mitään muuta kuin uskoa teidän ajatuksiinne. Enkä pelkää mitään, niin kauan kuin minulla on teidän myötätuntonne ja… (kuin kavahtaen omaa avomielisyyttään) ja… Seestan lempeän rouvan. (Iloisesti.) Kuten näette, olette jo melkein suorittanut ritarintehtävänne.

JÄGERHORN (myös leikkisässä sävyssä). Ja löytänyt palkinnokseni opetuslapsen, jonka veroista hartaassa oppivaisuudessa en ole tähän asti nähnytkään…

BEATA KRISTIINA (ojentaen kätensä). Luulen, he tulevat…

JÄGERHORN (suudeltuaan Beata Kristiinan kättä, pitäen sitä yhä vielä omassaan). Tulettehan hetken kuluttua takaisin. (Leikillisesti.) Meidän on… minä luulen… muserrettava tuo inhoittava kirkko.

BEATA KRISTIINA (nyökäten myöntymykseksi, poistuu oikealle).

JÄGERHORN (siirtyy korokkeelle).

HIERTA (kumartaen). Eh bien, kaikki on valmista… (Siirtyy oikealle jääden seisomaan.)

JÄGERHORN (jää odottavana pöydän taakse seisomaan tarkaten pöydällä olevia papereita).

VII KOHTAUS.

Kustaa Björnram, puoliksi ränsistyneeseen pukuun puettu keski-ikäinen mies, jonka kasvojen ilme osoittaa myrskyisiä elämänvaiheita, mutta myöskin nokkeluutta ja kelmiyttä, tulee peräovesta Bierkenin ja Ehrenströmin saattamana. Kaikki herrat seisovat koko kohtauksen ajan.

JÄGERHORN (Björnramille). Luutnantti ja kuninkaallinen sihteeri Kustaa Björnram, kestettyänne mielen lujuudella ruumiilliset koetukset on teidät nyt saatettu doorilaisen temppelimme esikartanoon, voidaksenne todistaa, että myöskin sieluunne on tunkeutunut Valhallan iankaikkinen valo. Te seisotte nyt ihmisenä ihmisen edessä ja tuotte julki ajatuksenne miehen suoruudella, ilman vilppiä ja peittelyä. Oletteko valmis?

BJÖRNRAM (pälyiltyään edellisen repliikin aikana salavihkaa ympärilleen). Jos riittänee swedenborgiaanien, narcissaanien ja aasialaisten veljien viisaus, valistusmiesten kirjat ja…

JÄGERHORN. Vastatkaa siis: Mikä on parhain valtio?

BJÖRNRAM Missä on toteutettu vallan kolmijako, kuten sen oikein esittää

Montesqieun "L'esprit des lois".

JÄGERHORN. Kuka on tyranni?

BJÖRNRAM. Ken rikkoo kolmijaon harmoniaa: vallankaappauksella, sananvapauden riistämisellä, kansan varoja tuhlaamalla tai huonolla elämällä, esimerkiksi (lyhyt paussi) Gustave le roi.

KLICK. Selvästi sanottu!

BIERKEN. Ja rohkeasti.

EHRENSTRÖM. Ja oikein!

HIERTA. Enkös sitä sanonut!

JÄGERHORN. Miten palvelet parhaiten isänmaata, jossa tyranni hallitsee?

BJÖRNRAM (tarkaten läsnäolevia, tarkasti seuraten vastauksensa vaikutusta). Tyrannin karkoittamalla tai (lyhyt paussi) surmaamalla.

ÄÄNIÄ (innostuneesti). Kuulkaas…

JÄGERHORN. Mihin velvoittaa veljesvala?

BJÖRNRAM. Ken luopuu maallisista eduista ja naisen lemmestä veljensä tähden, ken surmaa veriveljensä, ennenkuin uhraa valaveljensä, hän on veljeyden täyttänyt.

JÄGERHORN. ken on pettureista katalin?

BJÖRNRAM. Juudas Iskariot.

JÄGERHORN. Ja Juudaksen osa?

BJÖRNRAM. Surma ja ikuinen häpeä.

JÄGERHORN. Miten vannot meille oman veljeytesi?

BJÖRNRAM (nostaen oikean kätensä). Ihmisenä.

JÄGERHORN. Sinäpä sen sanoit. (Tarjoten korokkeelle nousevalle Björnramille oikean kätensä ja laskien vasemman hänen oikealle olalleen.) Olet veljemme ja Valhallan veljeskunnan, Rutger Ingenpojan looshin, jäsen, ja nimitän sinut asemieheksi Kultaisen Jousen osastoon. (Kaikille.) Ja nyt valmistukaa kaikki vastaanottamaan everstiämme. (Poistuu vinttikerrokseen, vieden mukanaan pöydällä olevan kynttilähaarukan.)

(Klick, Ehrenström ja Bierken poistuvat onnitellen käteltyään

Björnramia peräovesta).

BJÖRNRAM (vieden viimeisenä kättelevän Hiertan etualalle). Tämä veljeys taitaa olla hengenvaarallista hommaa.

HIERTA (istahtaen tuolille). Non, mon frère, ei muuta kuin haukuskella kuningasta ja siteerata suuren Jean-Jacques'in confessioneja.

BJÖRNRAM (äkkiä). Mutta kuninkaalla on — urkkijoita.

HIERTA (pahasti säikähtäneenä). Fi donc… Jestas sentään… (Ottaa taskustaan pienen migreeniputken, huokailee kuin sairas ja sivelee putkella ohimoitansa.)

BJÖRNRAM (lähestyen; kujeillen). Niillä on sininen merkki röyhelön alla ja leikarin naama.

HIERTA (kääntyy tuijottamaan kauhistuneena Björnramiin, ponnahtaa ylös ja katsoo Björnramin rintaröyhelön alle; retkahtaa jälleen istumaan helpotuksesta huoahtaen).

BJÖRNRAM (työntäen Hiertan luotaan). Mitä sinä, nulikka, uskallat?

(Teeskennellen uhkaavaa.) Vaadin hyvitystä!

HIERTA. Etkö sinä tiedä, että minä sairastan syvää melankoliaa, jonka olen perinyt äidin puolelta, ja ainaista kalvavaa elämäntuskaa… (Ottaen jälleen migreeniputken ja sivellen ohimoitaan.) Jollei olisi tätä vilvoittavaa migreenirasiaa, olisi minun jo monta kertaa käynyt pahemmin kuin nuoren Wertherin, joka sairasti samoja tauteja ja — surmasi itsensä…

BJÖRNRAM (nauraen). No, olkoon sitten menneeksi. Voit hyvittää kunniaani esimerkiksi — viidellä dukaatilla.

HIERTA (kaivaen kiireesti taskustaan rahat; nousten ja antaen ne

Björnramille). Parole d'honneur! Sinä olet oikea gentleman.

BJÖRNRAM (laskee kätensä Hiertan olkapäälle ja vie hänet aivan etualalle).

VIII KOHTAUS.

Samalla tulee peräovesta Argillander, menee tarjoilupöydän luo ja kaataa itselleen likööriä; ryyppää hitaasti maistellen.

BJÖRNRAM (Hiertalle; urkkien). Mistä sinä saat rahaa?

HIERTA. Me pelaamme! Bierken häviää minulle, minä häviän Klickille ja eversti häviää meille kaikille. Bierken ja minä vippaamme toisiltamme ja Jägerhornilta, joka pitää joka kerran moraalisaarnan, mutta vippaa kumminkin. (Kerskuen.) Me pelaamme uhkapeliä, näetkös, huimaavia summia, ja Bierken on rappiolla, pelihimon uhri… Voilà l'histoire, mon frère.

BJÖRNRAM. Mutta entäs apurahoja, noin suoralta kädeltä, kassoista, aatteen puolesta? Majesteettirikos on kallista peliä…

HIERTA (etääntyen; syvästi halveksuen). Me emme ole myöneet itseämme. Me olemme majureita, everstejä ja kenraaleja kohta joka poika, kun vain onni antaa takapotkun oikealla tavalla. (Siirtyy Argillanderin lähestyessä korokkeelle ja ryhtyy järjestämään sitä entiseen kuntoon.)

ARGILLANDER (on lähestynyt; muhoillen kohteliaasti). Herra Björnram ei kieltäne sananpalvelijallakaan pientä heikkoutta silloin tällöin korttipeliin?

BJÖRNRAM (viittaa Argillanderia istumaan oikealle pelipöydän ääreen).

ARGILLANDER (istuutuen). Pieni istunto korttien parissa rauhoittaa sielun ja varjelee sen suuremmista synneistä, eritoten hyvässä seurassa.

BJÖRNRAM (on istuutunut, järjestellen kortteja pöydällä; nokkelasti).

Valistuneelle hurskaudelle käy korttipakka rukouskirjasta.

ARGILLANDER. Ooho… tuopa kuulostaa näin evankeliuminkin saarnaajasta hieman lavealta sananselitykseltä…

BJÖRNRAM (sukkelasti). Vain oikeaoppista lutherilaisuutta. Eikös antanutkin Martti herra meille venyvimmän kaikista ojennusnuorista: mieliala ja hurskaus ovat kaksoisia. Ne, niin sanoakseni, punnitsevat toisensa. Eikö näin ollen voi Herra herättää mielemme näkemään herttakuninkaassa taivaallisen kuninkaan ja patakuninkaassa pimeyden ruhtinaan, joka meidän on kaikin voimin kaadettava… (Kaataen ja vetäen puolelleen korttiparin.) Kas näin. Ja myöskin nujerrettava sydämissämme. (Ottaen erilleen kortin.) Entäs tämä musta rouva? Kukas muu kuin esiäitimme Eeva, josta meidän on päästävä irti (lyöden pöytään) kuten perisynnistä.

ARGILLANDER (nauraa ja kaataa rouvan). Mikähän siinä lienee, että jumalattomat miehet ovat hauskimpia kavereita maailmassa…

BJÖRNRAM. Mikäs muu voisi tarjota papille virkistävää vaihtelua kuin jumalattomuus?

ARGILLANDER. Mutta, herra luutnantti, näin leikin lomassa en malta olla tiedustamatta, onko perää siinä huhussa, että kuningas aikoo verottaa uudella verolla papiston kymmenyksiä. Savon papisto on siitä syvästi huolissaan.

BJÖRNRAM. Sellaisesta aikeesta olen kyllä kuullut…

ARGILLANDER. Tyrannillinen aikomus! Ja Herran palvelijoita kohtaan.

BJÖRNRAM (leikillisen iroonisesti). Nähkääs, kirkkoherra, jos papin säkki on pohjaton, tottakai on kuninkaan aarrearkku sekä pohjaa että laitoja vailla. Mutta… talonpoikahan maksaa sekä kymmenykset että kymmenysten kymmenykset…

ARGILLANDER. Ehei, herra luutnantti, piru pettää peijakkaankin — sanotaan — mutta suomalainen talonpoika pettää sekä papit että peijakkaat…

BJÖRNRAM (väliin tokaisten). Tai maallisella kielellä: varas varkaankin varastaa.

ARGILLANDER (huomaamatta Björnramin ivaa). Sanokaapas muuta! Jos suurennat jyvämitan, se tekee kukkurapäät latteita kuin lehmän jäljet karjatiellä, en paremmin sano. Jos koetat punnuksia korjailla vaimosi ja lastesi parhaaksi, se paiskaa vaakaan piimäistä voita ja höyryävää lihaa, joka painaa kuin syntisen kaulassa myllynkivi.

BJÖRNRAM. Saanemme kuitenkin toivoa, että kirkkoherran syvä kokemus ja ahneudensynnin niin sanoakseni omakohtainen tuntemus on antava voimaa juurittamaan tämän paheen pois (naurahtaen ilvehtivästi) ainakin seurakunnassa.

ARGILLANDER (tuimasti). Arvon herra, tarkoitatteko te leikkiä minulla ja vakavilla asioilla? Olen tullut eversti Sprengtportenilta anomaan vainotulle Savon papistolle oikeutta kuninkaan mielivaltaa vastaan. Mutta jos hänen oppilaansa haastavat kunnon israeliitalle filistealaisten kieltä, olen hänelle huomauttava, että haemme ennemmin turvaa vaikka riettaasta hovista kuin pilkkaajien leiristä…

BJÖRNRAM (on katsellut valppaasti ympärilleen; Hiertalle). A-propos, veljeni, he harjoittelevat kiinalaisessa salongissa jotain… näytelmää…

HIERTA. Mon Dieu! Ja kuningas on tässä… (Poistuu suinpäin peräovesta.)

BJÖRNRAM (Argillanderille; asiallisen terävästi). Arveletteko, että Savon papisto liittyisi kuninkaaseen, jos se pääsee lisätystä kymmenysverosta ja ostamasta pastoraattejaan?

ARGILLANDER. Siitä panen pantiksi koko syntisen pääni ja nämä katumuksessa harventuneet haiveneni.

BJÖRNRAM. Entä jos suuremmille tilallisille ja pappiloille myönnettäisiin jälleen viinanpoltto-oikeus?

ARGILLANDER (yhä innostuen). Laillisessa humalassa me menemme vaikka hirteen kuninkaamme puolesta ja meidän perässämme koko Suomen papisto ja kansa rusthollarista loiseen saakka.

BJÖRNRAM. Siinä tapauksessa ei meidän ole vielä vannottava kummankaan nimeen, vaan odotettava ja harkittava.

ARGILLANDER. Mutta… milläs puolella te sitten oikein olette? Teidän patriotisminne ja…

BJÖRNRAM (nokkelasti). Olen yläpuolella! Sellainen pitkänokkainen kalalokki, joka saa lennellä nälkäänsä kirkuen elämän sumeitten vesien yllä.

ARGILLANDER. Mutta asioitten punnitseminen avomielisellä selkeydellä ja niin sanoakseni kultavaa'alla on paras tapa näin… Herodeksen ja Kaifaan kesken.

BJÖRNRAM. Suoraan sanoen: olen virkaheitto luutnantti, ja kuninkaallisen sihteerin arvo on kerjuupassina. Olenpa keikaroinnut röyhelöissä ja hetaleissa, olen kumarrellut lakeijana Pariisissa ja manaillut henkiä näkyviin Lontoossa ja Tukholmassa. Saksalaisen käherrystaidon tunnen paremmin kuin omat sormeni, jotka kuitenkaan eivät ole koskaan luvattomasti toisen omaan koskeneet. Sanalla sanoen: olen saanut tuhlata jokaiseen äyriin enemmän neroutta kuin minua tyhmemmät hollantilaiseen dukaattiin.

ARGILLANDER. Tjaa, en voi kieltää, että mitä tulee hengenlahjojemme maallisiin hedelmiin, olemme kumpikin vääryyttä kärsineet.

BJÖRNRAM. Nyt huhutaan Tukholmassa myöskin sellaista, että kuningas aikoo muuttaa politiikkansa saadakseen tukea papistolta ja talonpojilta aatelia vastaan. Ette voi olla havaitsematta, että silloin tuomiorovastin liperit ja piispanhiipat vaihtavat miestä kuin hovikeikarit pukua, ja nokkela aatelismies ja sielunpaimen yhdessä… sanalla sanoen: minulle kultakala, teille Pietarin kalansaalis…

IX KOHTAUS.

Beata Kristiina tulee oikeanpuolisesta ovesta neulomus kädessä ja istuutuu oikealle, odottavana katsahtaen portaisiin päin.

ARGILLANDER (silmättyään Beata Kristiinaan, nousten; peittäen tarkoituksensa ylimalkaiseen haasteluun). Niinpä niin… tunnustella ajan merkkejä ja niistä havaita mikä hyödyllistä on… öhöm. (Kulkee Björnramin kanssa keskustellen peräovea kohti.)

BJÖRNRAM (poistuu peräovesta).

ARGILLANDER (kääntyen Beata Kristiinan puoleen). Tyttäreni, panepa kokoon kimpsut ja kampsut, meidän on aika matkata jälleen sinne… Jumalan selän taakse.

BEATA KRISTIINA (nousten; säikähtyneenä). Kotiin? Näinkö pian?

ARGILLANDER He-hee, vai pian… Oo, te älyttömät galatalaiset ja nuoret naiset, etkös tiedä, että kotipuolen sulhasilla ovat olleet nämä viikot kuin sarvettomat etanat… (Nauraa merkitsevästi.)

BEATA KRISTIINA. Armollinen rouva on pyytänyt minua viipymään kauan, ja herra Jägerhorn…

ARGILLANDER (julmistuen). Jägerhorn!

BEATA KRISTIINA (asettuen vastarintaan). Hän ei salli minua kuljettaa kuin karitsaa. Hän on minun ritarini.

ARGILLANDER (melkein hyvätuulisen mehevästi). Ja kantaa kai tyhjissä taskuissaan mamsellin viirejä… (Tuimasti.) Paikalleen sanottuna: Se mies on palkaton kornetti parka, sinä olet orpo, (hurskastelevasti) jota minun tuntoni vaatii varjelemaan aatelisherrojen vilpillisistä houkutuksista.

BEATA KRISTIINA. Puolustan omaa vapauttani, jonka arvo on minulle täällä selvinnyt kaikkea muuta kalliimmaksi. Ja olen valmis sen teiltä lunastamaan kaikella mitä minulla on.

ARGILLANDER (rehevästi, melkein lempeästi). No, mutta… eikö minun rakas rippilapseni havaitse, että hän pistää päänsä pensaaseen ja paljastaa koko sydämensä suloisine aivoituksineen. Jollen olisi saanut elämän herralta ymmärtämyksen suurta lahjaa…

BEATA KRISTIINA (päättävästi). Kirkkoherra Argillander, tiedän sangen hyvin, että vain äidinperintöäni tavoitellaan aikomallanne avioliitolla. Olen valmis siitä luopumaan teidän hyväksenne, korvaukseksi siitä vaivannäöstä, jota kasvatukseni on teille tuottanut.

ARGILLANDER. Kauniisti orastaa tekemäni hengenkylvö rippilapseni sydämessä. Sen havaitsen jalosta aikomuksestasi. Mutta niin on säätänyt harkitsevainen viisaus, että alaikäiset tyttölapset eivät voi määrätä perinnöstään muuta kuin… niin sanoakseni neitsyytensä hinnalla, aviosäätyyn astumalla.

BEATA KRISTIINA. Poikanne ja hänen isänsä kaikki matalamieliset alhaisuudet eivät kykene minua lannistamaan. Se tietäkää.

ARGILLANDER. Maailman turhuus viettelee, sen näen. Mutta… minä olen naittajasi nyt ja vastedes ja kykenen kyllä pitämään huolta ajallisesta onnestasi. (Varoittavasti.) Tutki itseäsi, tyttäreni. (Jyrkästi.) Ja valmistu huomiseksi matkalle. (Poistuu peräovesta.)

BEATA KRISTIINA (seisoo hetken tuskaisen neuvottomana, katsahtaa portaisiin, kääntyy ja sulkee peräoven, hymyilee kuin vapautuneena ja rientää portaitten alapäähän; kutsuen). Herra Jägerhorn… (Katsahtaa levottomana oviin päin; jälleen kutsuen.) Herra Jägerhorn…

X KOHTAUS.

Jägerhorn tulee kiireesti portaita.

JÄGERHORN (ottaen Beata Kristiinan molemmista käsistä, vieden hänet etualalle). Olin tulossa teitä etsimään. En voinut olla kuulematta keskusteluanne… (Saatettuaan Beata Kristiinan sohvalle ja istuuduttuaan itse tuolille hänen lähellensä.) Olkaa turvassa, tulin oikeaan aikaan, kuulemaan hyveellisen sydämenne puhuvan jaloa kieltä. Kuulin teidän äänenne värähtävän häpeästä toisen alhaisuuden tähden. Ja tiesin, että olin lähetetty teidän pelastajaksenne.

BEATA KRISTIINA (alttiisti). Pelastus on jo täällä, sydämessäni.

JÄGERHORN (sydämellisesti). Tunnen, että se sydän on minulle vilpittömästi avoin, kuin hiljainen puutarha taivasta kohti.

BEATA KRISTIINA (puoliksi itsekseen). Se lienee kuin nurmi ja laidunmaa, joka kaipaa sadetta.

JÄGERHORN (vakavasti; tuskalla). Mutta, Beata Kristiina, te ette tunne minua, ette tiedä, olenko…

BEATA KRISTIINA (hymyillen). Itseäni en taida tuntea.

JÄGERHORN. Olenko luottamuksenne arvoinen? Sitä ette kysele lainkaan.

BEATA KRISTIINA. Keneen luottaisin, ellen mestariin… minäkin, nähkääs, rohkenen haastaa teille opetuslasten kielellä.

JÄGERHORN. Ja kuitenkin: tällä "mestarilla" on oma sairautensa, jota olen luullut parantumattomaksi ja jonka tähden minulla ei ole ollut oikeutta tunnustaa teille sydämeni herääviä ajatuksia. Mutta nyt, äskeisen puhtaan tekonne edessä, se muuttuisi rikoksen taakaksi, jos en kykene vilpittömyydessä olemaan teidän arvoisenne. Koko viheliäisyyteni tahdon antaa tuomittavaksenne…

BEATA KRISTIINA (hymyillen). Luulen, etten jaksa tuomita, en oikein enkä väärin…

JÄGERHORN. Teidän täytyy se kuulla, sillä teidän tulee tietää, että sydämestäni on vain toinen puoli vapaa ja onneen arvollinen, toinen on lumottu ja myrkytetty.

BEATA KRISTIINA. Sen lumoojatar myrkytti… niinkö?

JÄGERHORN. Kävin kolme vuotta sitten Tukholmassa. Olin tehnyt työtä koko nuoruuteni innolla Savon rajamailla kenttäosastoissa, ja esimiesteni suositusten piti taata minulle Tukholmassa upseerin valtakirja tuotapikaa. Mutta siellä olivat kuninkaan suosikit, tuhlari Armfelt etunenässä, panneet käyntiin häpeällisen valtakirjain ja virkojen kaupittelun. Ja he vaativat lahjuksia eli akordisummaa, joksi he häpeänsä hinnan olivat hienosti nimittäneet. Kokemattomuudessani olisin ehkä tuon laittoman veron suorittanut, mutta minulla ei ollut tarvittavaa summaa. Ja parin viikon kuluttua sain kylmän ilmoituksen, että ansioni eivät riittäneet vakinaiseen virkaan. Olin jo kokenut tarpeeksi häpeätä paetakseni kotiin. Mutta… isävainajani nuoruudentuttavuuden nojalla olin saanut pääsyn erään ylhäisen valtaneuvoksen perheeseen, jonka nuori tytär vangitsi sydämeni kokonaan. Nyt hän lienee hovin juhlituimpia kaunottaria, mutta silloin hän oli vielä liian nuori tuon hovikarusellin vietäväksi, ja ihmeellisin neitseellinen kauneus oli kuin ruusuköynnös hänen vyötäröillään. Hän oli kuin Jeanne d'Arc ilman sotisopaa, kuin uudestisyntynyt Heloise… niin hän kuunteli ja vastasi, kun vietimme iltoja hänen isänsä puutarhassa. Sen yökasteisilla nurmikkoaukeamilla me tapasimme toisiamme salaa. Ja kun aamukylmä vavahdutti meidät takaisin maailmaan, me erosimme, ja minä palasin yksinäiseen asuntooni autuaasti riutunein jäsenin ja aivoissa lähtemätön kuutamon valo.

BEATA KRISTIINA (viehtyen mukaan). Ja se nainen nukkui neitsytkammiossaan… eikä nukkunut kuitenkaan.

JÄGERHORN. Eräänä iltana, kun valtaneuvoksen kartanossa vietettiin juhlaa, oli onneni korkeimmillaan. Illan näytelmässä näytteli rakastettuni haltiatarta, joka pelastaa Rinaldon viettelijätär Armidan noidanlumoista. Hän ratsasti valkoisella hevosella. Hänen käsivartensa, jotka olivat minua onnellista — ja onnetonta — syleilleet, olivat verhottomat, ja hänen vyötäisillään säteili timanttiketju. Minä sain näytellä Rinaldoa ja seurata hänen ratsuaan. Ja huumaavien applodien vaiettua saatoin hänet näyttämöltä pukusuojaan, jossa yhteisen ilomme hurmiossa vannoimme toisillemme ikuista uskollisuutta, (katkerasti lisäten) todellakin: uskollisuutta… Seuraavana aamuna astuin valtaneuvoksen eteen, kosimaan korkean herran tytärtä, minä — viraton kornetti, ylhäisiä suhteita vailla. Vanha herra julmistui. Hänen, valtaneuvoksen, perheen ja maalaisaatelisten Jägerhornien kesken eivät mitkään sukulaisuussuhteet voineet tulla kysymykseen. Niin hän pauhasi, ja minä läksin talosta. Mutta ehdotin Magdaleenalle, rakastetulleni, että pakenisimme Suomeen. Kuvasin hänelle pakomatkan hurmaavia vaiheita, Suomen erämaita, sen kultaisia maanteitä ja ratsuani, jolla minä — Rinaldo muka — pelastaisin haltiattareni, niinkuin hän oli näytelmässä pelastanut ritarinsa.

BEATA KRISTIINA. Ja hän? Mitä hän sanoi?

JÄGERHORN. Puhuin, riemuitsin, avasin hänelle sylini ja olin valmis häntä kantamaan, ajattelematta muuta kuin pyhää kantamustani. Mutta hän, nyt hän avasi sokaistuneet silmäni. Hän naurahti lyhyesti ja kylmästi, silitti hetken päätäni säälivästi hymähtäen: "Poika parka…" Jäykistyin sanattomaksi. Hän helähti nauramaan siristävin silmin: "Galanteriaa vain, hyvä herra. Lemmenleikki on aina sallittu tulevalle hovinaiselle… Vain Suomen Sysmässä on, kuulema, aatelisjunkkareita, jotka syöksyvät suoraa päätä isäukkojen luo tankkaamaan huonolla kielellä lemmenvalojansa. Galanteriaa! Ajanvietettä ja — harjoitusta, kukaties! Oppikaa toki tapoja, hyvä herra." En ymmärtänyt muuta, syöksyin ulos, ja kun yötuuli herätti minut kauheasta unestani, tunsin melkein nautintoa, olin kuin pelastunut tyhjyyden noidan, Armidan, saarelta.

BEATA KRISTIINA. Ja niinhän pelastuittekin! Se oli vain heräämistä oikeaan aikaan.

JÄGERHORN. Enkä pelastunut kuitenkaan. Täällä, kotona, tuo nainen palasi muistoihini. Se syöpyi vereeni, paloi houkuttelevana tulena, yllätti häpeänä, joka tulvahdutti veret kasvoihin. Usein se hiipi mieleeni väsymyksenä ja uuvutti minut kuin keuhkotauti tuomitun miehen. Se kalvoi vähitellen loppuun koko nuoruuteni ilon, ja minä tuijotin pian kamarini akkunasta elämää kuin tylynharmaata seinää.

BEATA KRISTIINA (nousten; kiivaasti). Minä vihaan sitä naista! Hänellä oli kyllälti tämän elämän antimia. Ja jalkojen juuressa puhtaan nuorukaisen rakkaus, ja sen hän polkee häpeään… kuin kurtisaani laihan kukkaron katulokaan.

JÄGERHORN (väsyneesti). Miten helppo teidän on tuomita.

BEATA KRISTIINA (hiljentyen; katuen). Ei, ei! Unohtakaa mitä sanoin. Se lienee ollut vain unohdetun ja orvon katkeraa mieltä…

JÄGERHORN Mutta… jos olenkin häntä ikävöinyt kuin vanha kerjäläinen lapsuutensa päiviä, olen tuon tunnottoman kuvan edessä myös rukoillut yhtä ainoata ruhtinuuden päivää, jolloin hänen täytyisi polvistua eteeni. Mikä saatanallinen riemu: kokea hänen näyttelevän nöyryyttä edessäni ja nähdä hänen valheensa läpi. Pitää kämmenellään, tuossa kourassa hänen henkeään ja… ruumistaan…

BEATA KRISTIINA (vavahtaen tuskasta, loitoten; puoliksi itsekseen). Niinkö paljon te häntä rakastatte? (Koettaen puhua luontevan iloisesti, mutta hätääntyen.) Miten minä viivynkään… Menen auttamaan armollista rouvaa juhlavalmistuksissa. (Aikoo poistua.)

JÄGERHORN (on noussut; kiihkeästi). Jääkää! Kaikki mikä kuuluu teille, on vielä sanomatta.

BEATA KRISTIINA (kahden vaiheilla). Hän on iloinnut jo viikkoja herransa ja miehensä saapumisesta. Sillä voimalla hän nousi tautivuoteelta. Hänen heikko sydämensä, joka on saanut niin monta kertaa pettyä, sykkii ja iloitsee jälleen. Enkö kiirehtisi…

JÄGERHORN (pettyneenä). Tekin? Teidän minä uskoin kestävän armotontakin totuutta, siksi juuri, että se on vilpitöntä.

BEATA KRISTIINA (kylmähkösti). Miksi vaivaatte mieltänne hetkeä varten?

Minähän matkustan huomenna ja…

JÄGERHORN (pidättäen hänet; ehdottomasti). Siksi juuri. Nyt on puhuttava koko elämää varten. Tulkaa… (Vie Beata Kristiinan istumaan; istuutuen hänen lähellensä.) Beata Kristiina, tämän saman, ramman sydämen rohkenen tarjota teille…

BEATA KRISTIINA (katsomatta Jägerhorniin). Jalosukuinen ritari, suotte minulle arvaamattoman kunnian. Mutta… kuulittehan, kasvatusisäni jyrkkä vastarinta…

JÄGERHORN. Pelkäättekö? Ettekö usko tekään, että sydämellä yksin on oikeus ratkaista ruumiistamme ja sielustamme?

BEATA KRISTIINA. Minä en pelkää mitään. Sillä minä rakastan teitä. (Lähestyen, antaen molemmat kätensä Jägerhornille.) Olen rakastanut ensimmäisestä päivästä saakka. Mutta en tahdo peittää niitä uhrauksia, joita orvon-kohtaloni vaatii ritariltani.

JÄGERHORN (ihastuneena). Mitä suuremmat ne ovat, sitä onnellisempi olen. Me tarvitsemme vain kestävyyttä, emmekä luonnottoman pitkäksi ajaksikaan. Sillä jo on lähestymässä se hetki, jolloin aloitamme taistelun vierasta tyranniutta vastaan. Sen vapauden ihmeen, jonka Washington näytti maailmalle, me toteutamme, niin totta kuin veljesvalamme sen käskee. Ja kuka voi meidän liittoamme silloin estää?

BEATA KRISTIINA (taipuen Jägerhornin puoleen). Ei kukaan, ei mikään, sen tiedän… (Hetken vaitiolo; äkkiä, huolehtivasti.) Mutta oletko varma veljistäsi?

JÄGERHORN (levollisesti). Kuin itsestäni. Vala veljeni Kaarle Henrik on Tyrtaioksemme. Maan kaikilla puolilla on meillä uskaliaita tovereita. Ei puutu kolmenkymmenen tyrannin murhaajia, jos tarvitaan. Ja minä tahdon olla veljilleni omatunto, hellittämätön ja vakaa. (Vetäen Beata Kristiinan puoleensa.) Mitä voi tämän kaiken keskellä rakkaudellemme aika?

BEATA KRISTIINA (melkein leikkiä laskien). Aikaa en pelkää, jollei se rumenna minua sinun silmissäsi.

JÄGERHORN Nyt on hyvä olla. (Levittää käsivartensa.) Sinä ojensit puhtain käsin parantavan lääkkeen.

BEATA KRISTIINA (lähestyen). Synnintunnustus sen teki, en minä, heikko nainen, joka kaipaan suudelmaa, vain suudelmaa… (On vaipumaisillaan Jägerhornin syliin, mutta kavahtaa erilleen, sillä oikeanpuoliseen oveen koputetaan.)

XI KOHTAUS.

Anna Elisabeth tulee, oveen koputettuaan, oikealta. Hänellä on toinen avattu ja toinen suurikokoinen, suljettu ja sinetöity kirje kädessään. Hän on itkettyneen näköinen ja kävelee väsyneesti; ojentaa huoahtaen suljetun kirjeen Jägerhornille ja vaipuu tuolille, vasemmalle.

JÄGERHORN (siirtyy taka-alalle lukemaan kirjettä).

BEATA KRISTIINA (lähestyen Anna Elisabethia). Armollinen rouva, oletteko sairas?

ANNA ELISABETH (puhjeten kyyneliin). En kestä enää…

BEATA KRISTIINA. Miksi itkette, hyvä rouva?

ANNA ELISABETH (kärsivänä; kiihkeästi). Hänen levotonta henkeänsä. Se vaeltaa kuin jättiläisvarjo vieraita rantoja. Miksi hän ei koskaan väsy, että saisin häntä kerran hoitaa kuin omaani. Ei, hän ajaa takaa valtaa ja kunniaa ja kolkuttaa ruhtinasten ovilla.

BEATA KRISTIINA Mitä on tapahtunut… onnettomuusko?

ANNA ELISABETH. Herrani ei tulekaan kotiin. "Tärkeät asiat", hän sanoo, estävät. (Katkerasti.) Ne ovat estäneet aina. Hän lupasi viettää täällä viikkoja. Minä käskin sydämeni lyömään tasaisesti ja nuorentumaan. Tahdoin viihdyttää hänet jäämään luokseni pitkäksi aikaa. Ja nyt, ohi oman kotinsa ja vaimonsa, suoraan Porvooseen ja Tukholmaan ja Hollantiin. Ei päivää hän välittänyt minulle uhrata.

JÄGERHORN (joka on lukenut kirjeen, lähestyen, innostuneena). "Savon jumala" ei riitä enää. "Suomen jumala" on oleva hänen kunnianimensä. (Erikoisesti Beata Kristiinalle tarkoittaen.) Mitä äsken ennustin, sen täyttää everstimme tällä kirjeellään. Nyt joka miehelle kylkirauta. Tie on auki. (Rientää kiirein askelin peräovesta, jättäen sen jäljessään auki.)

BEATA KRISTIINA (Anna Elisabethille). Jotain iloista on tapahtunut!

ANNA ELISABETH. Kuulitko hänen ääntänsä? Se merkitsee kapinaa ja vaaroja niille, joita rakastamme. En ole mitään niin hartaasti rukoillut kuin lepoon pääsemistä ennen sen… kauheimman tuloa. Tämä rikkinäinen sydämeni tuntuu kyllä tietävän, että se on kuultu. — Saata minut huoneeseeni. (Nousee Beata Kristiinan auttamana; pysähtyy keskinäyttämölle.) Ken antaa meistä rakkautensa suurelle miehelle, hän saa valmistua uhraamaan itsensä pala palalta. Tämä on sinulle, kasvinsisareni tytär.

BEATA KRISTIINA (intomielin). Ja jos sellainen rakkaus minut tuhkaksi polttaisi, kiittäisin Jumalaa osastani…

ANNA ELISABETH. Lienet oikeassa, tyttäreni. Kärsimyskin voi olla, meille naisille, armon järjestystä. Me tunnemme sen neitseinä, ehkä… näemme sen selkeästi, kun vajaa meissä lakkaa ja täydellinen tulee. (Kääntyy, poistuu oikealle Beata Kristiinan saattamana.)

XII KOHTAUS.

Alkaa kuulua taustalta äänten sorinaa, ja herrat tulevat peräovesta innokkaasti keskustelevana joukkona. Ensin Björnram, Bierken ja Hierta, sitten Klick ja Ehrenström. Tämän jälkeen Jägerhorn, joka kulkee kirje yhä kädessä korokkeelle.

JÄGERHORN (korokkeelta). Lyhyesti, veljet: Itävallan ja Alankomaitten kesken on syttymäisillään sota. Everstimme maine on saattanut Oranian prinssin kutsumaan hänet palvelukseensa. Hän saa johtoonsa monituhantisen legioonan, jonka hän aikoo järjestää Savon-brigadin tavoin kevyeksi jalkaväeksi sekä ratsuosastoiksi. Hänellä on myös oikeus täyttää kaikki upseeripaikat. Ja nyt hän, joka on meidät sotilaiksi kasvattanut, kutsuu tässä kirjeessä meitä todistamaan kuntomme.

HIERTA. Entä… meidän asemamme dans légion? Eversti ei ole voinut jättää sitä järjestämättä ansioittemme mukaan… (Osa herroista liikahtaa uteliaana.)

JÄGERHORN (jyrkästi). Meillä ei voi olla kenelläkään mitään ansioita, sillä työ on vasta edessä. Jo huomenna on meidän aloitettava suomalaisien värväys.

KLICK. Suomalaisten? Hollannin sotaan?

JÄGERHORN. Juuri niin. Eversti ilmoittaa, että kuningas on värväysoikeuden häneltä kieltänyt. Meidän on siis suoritettava se salassa.

EHRENSTRÖM ja BIERKEN (huudahtaen). Sehän on ilmeistä kapinaa!

JÄGERHORN. Se on kapinan valmistamista ja ainoa tie.

KLICK. Ja oikea tie. Ainakaan Savon miehet eivät ole unohtaneet Savon jumalan nimeä.

JÄGERHORN. Juuri suomalaisten on muodostettava legioonan kantajoukko. Yksinäisinä palkkasotureina vieraalla maalla emme merkitse mitään isänmaan asialle. Mutta palatessamme sodan päätyttyä suomalaisten veteraanien etunenässä on arpa heitetty, Pohjolan Rooma on säikähtävä, ja kansa on nostettavissa aseisiin.

EHRENSTRÖM (vilpittömästi). Nyt minä ymmärrän! Suomalaiset Galliaan! Ja palattuamme on Kymijoki tuleva kuuluisaksi kuin Rubicon…

JÄGERHORN (tinkimättömästi). Ken epäröi, hän nouskoon ja erotkoon meistä. Nyt on kaikki yhden kortin varassa.

KLICK (toisten puolesta). Epäilisimmekö, päästessämme kärventämään

Tukholman kahvilasankareitten hienoa hipiää!

JÄGERHORN. Hyvä. (Klickille.) Sinä veljeni pidät huolen siitä, että

veljeskuntamme haaraosastot saavat käskyn värväyksen aloittamisesta.

Lisäksi: yhden teistä on noustava ratsulle ja tavoitettava eversti

Porvoossa, ennenkuin hän ehtii purjehtia satamasta.

BJÖRNRAM. Veljeskunnan alimpana asemiehenä osoittanen parhaiten intoani tarjoomalla nämä koetellut koipeni ratsun selkään ja itseni suuren everstimme palvelijaksi.

JÄGERHORN. Saat suosituksen oitis. (Muille.) Ja te muut, huomenaamuksi valmiita matkalle. (Poistuu portaisiin.)

BIERKEN. No, hitto vieköön! Kaikki yhden kortin varaan! Se on minun pelitapaani se, ja kerran se vetelee. (Kääntyen toisten puoleen.) Pojat, tämä yö pelataan, "bostonia". (Argillanderin ilmestyessä peräovelle.) Ja mukaan pappi ja pohjaton säkki.

XIII KOHTAUS.

Argillander astuu sisään.

ARGILLANDER (Bierkenille; nauraen). Sellaisesta tarjouksesta ei hengenmiehen sovi kieltäytyä, sillä valvomaan on meitä käsketty… (Siirtyy Björnramia kohti.)

EHRENSTRÖM. Pojat, juhlasaliin! Ja booli kuntoon.

BIERKEN (herrojen kääntyessä poistumaan). Kaksi boolia! (Poistuu

Klickin, Ehrenströmin ja Hiertan seurassa peräovesta.)

BJÖRNRAM. Kirkkoherran monien hengellisten lahjain joukossa lienee myös armolahja selittää unennäköjä? Vai luetaanko se teologiassa synniksi?

ARGILLANDER. Mitä kauemmin olen tutkistellut synnin olemusta, sitä sopuisammaksi ovat mielestäni käyneet synti ja hurskaus. Summa summarum theologiae…

BJÖRNRAM. Miten selitätte siis tämän tapauksen, joka on ihmeellinen kuin uni? Kuningaskala ja patrioottien leijonanharjainen otus syöksyvät parhaillaan samaan nieluun ja kiiskenpoikaset perässä…

ARGILLANDER. Virranmutkaan painun ja jökötän kuin ahven kivellä.

BJÖRNRAM. Oikein. Minä kierrän lokkina, tarkaten oikeaa hetkeä…

ARGILLANDER. Niinpä niin, etsikkoaikaa… Ja vanha ahven hotkaisee silloin maaruunsa kiiskenpoikasen toisensa perästä… yhteiseksi avuksi…

BJÖRNRAM (tarjoten kätensä). Siihen mennessä…

ARGILLANDER (lyöden kättä). Kuin ahvena kivellä. (Kulkevat taka-alaa kohti.)

XIV KOHTAUS.

Jägerhorn tulee rappusista kirje kädessä.

BJÖRNRAM (jää seisomaan odottavana taka-alalle).

ARGILLANDER poistuu peräovesta.

JÄGERHORN (ojentaen Björnramille kirjeen). Muuten… seuraat everstin määräyksiä. (Kulkee Björnramin ohitse oikealle.)

BJÖRNRAM (kumartaa syvään, aikoo sanoa jotain, mutta vaikenee ja poistuu havaitessaan Jägerhornin aikovan poistua).

JÄGERHORN (avaa oikeanpuolisen oven, katsoo etsien sivuhuoneeseen, kääntyy takaisin näyttämölle).

XV KOHTAUS.

Beata Kristiina tulee oikealta.

BEATA KRISTIINA (lähestyen). Miten käy meidän?

JÄGERHORN (vakavan riemullisesti). Me olemme nousseet mitättömyyden haudasta. (Ojentaen kätensä.) Tule… (Kääntää Beata Kristiinan katsomaan vasemmalle akkunaan.) Katso, miten elokuun hämärä tihenee ja tummenee. Yhdessä-olomme viimeinen yö on meidän ensimmäisemme. Eikä se ole koskaan loppuva…

BEATA KRISTIINA (painuen Jägerhornin puoleen). Sinun on viimeinen ja ensimmäinen hetki…

JÄGERHORN (kuumasti). Puutarha on kuin kypsä jättiläishedelmä. Me olemme kaksi elävää siementä sen kosteassa maailmassa. Lähtekäämme… (Kietoo käsivartensa Beata Kristiinan vyötäisille ja saattaa hänet kiirehtien peräovea kohti.)

Väliverho.

TOINEN NÄYTÖS.

Näyttämö sama kuin ensimmäisessä näytöksessä; on helteisen heinäkuun iltapäivä.

I KOHTAUS.

Jägerhorn istuu vasemmalla lukien kirjaa; Klick istuu taka-alalla ovenpielessä kirjoitellen muistikirjaansa.

JÄGERHORN (laskee kirjan pöydälle, punnitsee miettien hetken, silmää vielä kirjaan; Klickille, tähän katsomatta). "Valloitus ei sido enempi kuin varkaus." Mitä sanot siitä Raynalin ajatuksesta?

KLICK. Ken riistää meiltä sen, minkä luonto itse on lahjoittanut, ja vaivamme hedelmät, hän on varkaana tuomittava.

JÄGERHORN. Riistää? sanoit. Pitäisi siis olla: Valloitus ei sido enempi kuin varkaus ja ryöstö.

KLICK (hieman hajamielisesti; kirjoittelunsa lomassa). Ehkäpä niin.

JÄGERHORN (ponnistellen yhä jyrkempään tulokseen). Mutta ryöstäjä, joka tarpeen tullen, omiin itsekkäisiin tarkoituksiinsa, vaatii omaisuutemme ja henkemme? Hänhän ei ole muuta kuin ryöstömurhaaja, kuolemaan vikapää.

KLICK. Tuo ei ole mikään uusi totuus. Valhallan veljesvala sisältää jokaiseen tyranniin nähden saman tuomion.

JÄGERHORN (nousten, ottaen kuin ajatuksissaan kirjan pöydältä; painavasti). Niin, ja velvoituksen sen täytäntöönpanoon. Siinäpä sitä ollaan. Me vannomme, mutta valaa emme täytä. Me puhumme liian paljon ja teemme liian vähän.

KLICK. Minkä teimme me sille, että Wienin ja Haagin diplomaatit saivat sodan estetyksi, ja meidän rekryyttivärväyksemme lakkasi alkuunsa. Täytyy odottaa uutta tilaisuutta, ei auta.

JÄGERHORN. Tilaisuus on aina olemassa niille, jotka eivät epäile, kuten me. Me vietämme painajaisöitä. Ja käsivartemme? Ne vain pyyhkivät tuskanhikeä. Ja tyranni elää ja vallitsee… (Itsekseen punniten.) Ajatella… On kaksi samankaltaista tekoa: toinen katala murha, toinen sankarityö, mutta kummassakin rikoksen leima…

KLICK (leikillisen iroonisesti). Taaskin kyselet, muilta ja itseltäsi. Näyt lukeneen Suomen kansan katkismusta. "Mitä se on?", "Mitä tämä merkitsee?" seisoo siellä jokaisen käskyn jäljessä. Piispallista saivartelua, moraalista hapatusta!

JÄGERHORN (istuutuen jälleen). Olet oikeassa. Siitä täytyy päästä. Sillä isänmaan kohtalo ei odota. (Puoliksi itsekseen.) Ja meillä kaikilla on kiire, sangen kiire…

KLICK (nousten; nauraen). Hirsipuuhun vai mestauslavalle?

JÄGERHORN. Veljeni, kohta vuoden on minua odottanut nainen, joka on antanut minulle kunniansa.

KLICK (ihmetellen). Mitä tarkoitat?

JÄGERHORN. Beata Kristiina odottaa kasvatusisänsä luona. Lupasin hänet noutaa palattuani voittajana, kuten luulin. Kun aikeemme raukesi, olen miettinyt tuhansia keinoja. Kysymysten sokkeloissa olen piinannut itseni melkein uuvuksiin. En ole voinut lähteä tyhjin käsin. Ahnetta pappia ei masenneta pelkillä kosimisilla…

KLICK (istuutuen Jägerhornin lähelle). Sinä rakastat… Silloin ymmärrät minuakin… Niin toisin tavoin kuin rakkaus on tullutkin minun osakseni.

JÄGERHORN (hämmästyen). Sinun?

KLICK. Juuri minun, lemmenrunoja kyhäilevän tuulihatun! Minulla on salainen onni, joka herättää minut joka aamu kuin haltiattaren kosketus, sillä minä tiedän näkeväni jo aamulla hänen kasvonsa.

JÄGERHORN (yhä enemmän kummissaan). Täälläkö…?

KLICK. Lähellä ja kaukana, avioliiton kahleissa, käteni yltämättömissä, mutta… minä olen tehnyt hänen kauneudestaan itselleni viheriöitsevän ristin…

JÄGERHORN. Toisen miehen vaimo…

KLICK (nousten). Sinun sisaresi, Nynäsin rouva. Vaadi hyvitystä tai ojenna kätesi. Kumman teetkin, en tahdo sitä enää salata.

JÄGERHORN. Ja sisareni?

KLICK. Olin hänelle jo aikaisemmin tuhlannut mitättömän ihastuksen sanoja, käsittämättä niiden alla nukkuvaa rakkautta. Mutta kun onnettoman emäntämme sairauden aikana valvoin öitä hänen avuksensa, kohosi hän silmissäni saavuttamattomaksi kauneudeksi. Hän oli kuin laupeudentyönsä pyhittämä. En rohjennut lähestyä, en kyennyt pakenemaan. Mutta kuoleman katveessa ei ihminen nähtävästi kykene peittämään itseänsä. En minäkään. Eräänä yönä tunnustin hänelle rehellisesti kaiken. Ja hän salli sen tapahtua. Hän ei luvannut mitään, enkä minä häneltä lupauksia pyytänyt. Mutta sen tiedän, että minulla on oikeus kantaa hänen värejänsä.

JÄGERHORN (ojentaen Klickille kätensä; lämpimästi, mutta murheellisena). Sinä olet onnellisempi minua.

KLICK. Luulin äsken…

JÄGERHORN (istuutuen). En sanonut vielä kaikkea. Tuskin itselleni rohkenen tunnustaa, että hänen kasvonsa ovat ikäänkuin vierasten ajatusten haalistamat. En voi sille mitään. Hänen pitäisi olla lähelläni. Välimatkan tyhjyyttä me emme kestä. — Olen kyllä kirjoittanut. Mutta hänen kirjeensä harvenivat, ja — nyt ne ovat lakanneet. Onko hän unohtanut minut, vai asetetaanko hänelle esteitä? (Nousee, ryhtyen levottomana kävelemään.)

KLICK (vakavasti). Mitä seisoneekin vastassamme, sitä älä unohda, että veljeytemme teräskilpi on nyt kirkkaampi kuin koskaan ennen.

II KOHTAUS.

Hedvig Maria tulee mustaan pukuun puettuna oikealta.

HEDVIG MARIA. Saamme vieraita. Kaksi ratsua ajoi portista. Saanemmeko vihdoinkin tietoja everstistä.

KLICK siirtyy katsomaan akkunasta.

HEDVIG MARIA (Jägerhornille). En ole lakannut sitä suremasta, ettei hän kiirehtinyt vaimonsa kuolinvuoteelle, ei maahanpaniaisiin, ehkäpä hän ajaa vaunuissa ohi vaimonsa haudankin…

JÄGERHORN (Hedvig Marialle). Sinä vilpitön sydän! (Lähestyen; lämpimästi.) Sinun tulee tietää, että luotan siihen mieheen, kenelle sen annoit.

HEDVIG MARIA (sydämellisesti). Myös minä toivon olevani jalon veljeni arvoinen.

KLICK (akkunan luota). No, totta vieköön… itse eversti von Otter laveassa persoonassaan. (Hedvig Marialle.) Lähtekäämme vastaan.

HEDVIG MARIA tarttuu tuottavasti Klickin käsivarteen; poistuvat peräovesta.

III KOHTAUS.

Bierken tulee portaista, kulkee peräovelle ja todettuaan toisten poistuneen lähestyy Jägerhornia.

BIERKEN (röyhkeästi). Tarvitsen rahaa.

JÄGERHORN. Taasko pelivelka?

BIERKEN. Ja kunniavelka.

JÄGERHORN. Sinä olet lurjus!

BIERKEN. Olkoon menneeksi, jos saan kolmesataa täysipainoista dukaattia.

JÄGERHORN. Hiertalleko olet ne taas velkaa?

BIERKEN (naurahtaen). Sille narrilleko kunniavelkoja? Ehei, tämä on miehelle, jolle täytyy pitää sanansa tai… (Tekee kuvaavan liikkeen ohimoaan kohti.)

JÄGERHORN. Että Hierta on yksinkertainen, sen olen tietänyt, mutta että

Bierken on luonteeltaan alhainen, sen havaitsen nyt vasta.

BIERKEN (kautta rantain). Tietääkös Valhallan valtias, mikä on ilmiantaja — (Jägerhornin kääntyessä kuin inhoten poispäin) se on sellainen mies, joka saa kymmenen kertaa suuremman summan, jos vihjaisee kuninkaan suosikeille äskeisestä värväyksestä ja eräistä muista…

IV KOHTAUS.

Klick ilmestyy edellisen repliikin loppupuolella peräovelle.

JÄGERHORN (käännähtää Bierkeniin, huomaa Klickin; syvästi kuohuksissaan). Tuossa on petturi!

BIERKEN näyttää hätkähtävän, jäykistyy pelokkaan kyräilevään asentoon.

KLICK (lähestyen; Jägerhornille). Mitä käsket?

JÄGERHORN. Jollei hän kykene itse lävistämään kurjaa päätänsä, saa hän taistella minua vastaan. Siihen mennessä: arestiin. (Viittaa yläkertaan.)

KLICK (Bierkenille). Lähde. (Poistuu Bierkeniä saattaen portaisiin.)

JÄGERHORN (on kääntänyt kärsivän näköisenä Bierkenille selkänsä; toisten lähtiessä, puoliksi itsekseen). Hänestäkin on minun omatuntoni vastuussa…

V KOHTAUS.

Ehrenström tulee peräovesta, matkapuvussa.

EHRENSTRÖM (reippaasti). Suuria uutisia!

JÄGERHORN (synkkänä). Onko tyranni surmattu? Ovatko valtiopäivät tuominneet Armfeltin ja muut suosikit mestauslavalle? Pienemmät uutiset eivät ole enää suuria.

EHRENSTRÖM (yhä iloisesti). Onpa Seestan filosofi, näen mä, tuimalla päällä. Mutta kirkastuupa kohta naamasi, sen takaan. — Onko Björnram jo saapunut?

JÄGERHORN (lyhyesti). Saapui yöllä. Tietoja Sprengtportenille.

EHRENSTRÖM. Kuninkaallisia tietoja! Everstimme ajaa parhaillaan Porvoon tietä neljän hevosen vetämissä vaunuissa kuin kuningas Eriksgatallaan, ja kuningatar, pohjolan kaunein nainen, istuu hänen vierellään.

JÄGERHORN. Onko aikomuksesi vähentää kunnioitustani opettajaani kohtaan? Luuletko, etten häpeäisi hänen puolestaan, jos hän tähänastiset laiminlyöntinsä aviomiehenä kruunaisi vielä — rakastajattarilla.

EHRENSTRÖM (kiusoittelevan leikillisesti). Syytä ennemmin itseäsi! Tiedätkö, kenestä Sprengtportenin jälkeen puhutaan eniten Tukholman hovissa? — Juhana Antti Jägerhornista, Valhallan kuuluisasta mestarista. Etenkin naiset! Juuri niin, teidän harvinaisuutenne…

JÄGERHORN. Kuka on tuo nainen?

EHRENSTRÖM. Isaura.

JÄGERHORN. Harvinainen nimi ja… kummallinen. Mitä sukua?

EHRENSTRÖM (leikillisesti). Kuningattaret eivät käytä sukunimeä…

VI KOHTAUS.

Hedvig Maria ja eversti von Otter univormuun puettuna tulevat peräovesta. Jälkimmäinen on oikea miekan, maljan ja naisen rehevä, mutta jo ohi loistopäiviensä elänyt ritari.

HEDVIG MARIA (aikoen poistua oikealle). Emännän velvollisuudet…

v. OTTER. Sukkela keino päästä lentoon. (Kaikille.) Katkera sallimus, nuoret veljeni. (Viitaten punoittavaan nenäänsä.) Mitä loistavammaksi käy tämä maallinen majakkani, sitä nopsemmin lentävät ohitseni elämän perhoset.

EHRENSTRÖM. Ne pelkäävät kuolemaa jättiläisliekissä!

HEDVIG MARIA (hymyillen veikeästi). Hetkiseksi, herra eversti. (Poistuu oikealle.)

v. OTTER. Tulivuoressa! Siitä saakka, kun tapahtui Lissabonin maanjäristys, olen verrannut itseäni kraateriin, jolle nainen on onnellinen tilaisuus maanjäristyksen järjestämiseen.

EHRENSTRÖM. Ja nainen joutui pakokauhun valtaan.

v. OTTER (taputtaen Ehrenströmiä olalle). Ei aina, ei aina, nuori mies. (Lyöden kättä Jägerhornille.) Mutta, nuori ystäväni, teiltä tulin kysymään, miten käy sotamiehen, jolta puuttuu ruuti ja ammukset.

JÄGERHORN (hymyillen). Hänen selkäpuolensa saa ottaa kuulat vastaan.

(Viittaa v. Otteria istumaan ja itsekin istuutuu vasemmalle.)

v. OTTER. Parbleu! Oikein vastattu. (Istuutuen.) Ja siihen tilaan on nyt joutunut koko pataljoonani. Mitä meidän on tehtävä? Kysyn sitä koko upseeristoni puolesta. Sotahuhut vahvistuvat…

EHRENSTRÖM. Älkää surko, herra eversti. On olemassa mies, joka osaa hankkia kultaista ruutia ja sillä sekä lyijyä että kuoleman mustaa ruutia.

v. OTTER. Kuningasko, se lurjus, joka keskellä katovuotta juoksi hovista hoviin, ihaili Roomaa, metsästi Neapelissa ja tanssi Versailles'issa, parbleu, tanssi sotakassan tyhjäksi? Se tyhjähousuko…

EHRENSTRÖM. Kuningasko? Ehei. — Ettekö ole kuulleet, että hän perusti Tukholmaan pelihelvetin ja rakentaa sen tuloilla parhaillaan hullujenhuonetta…

VII KOHTAUS.

Klick tulee portaista edellisen repliikin aikana.

KLICK (tarttuu keskusteluun). Itselleen vanhuuden turvaa! Hän tietää siis olevansa hullu, siinä on jo jotain neroutta.

JÄGERHORN (puoliksi itsekseen). Mitä useampi mielenvikainen Ruotsin valtaistuimella, sitä enemmän meillä isonvihan kauhuja.

EHRENSTRÖM. Tämäkö Euroopan tyhjätaskuisin tyhjäntoimittaja? Ei, pojat, tarkoitin Yrjö Maunu Sprengtportenia, joka aloittaa kohta Suomen sodan Ruotsia vastaan.

KLICK (nauraen). Kuulkaapa, herrat, veljemme Ehrenström on ajanut hovikarusellissa itsensä pyörryksiin.

EHRENSTRÖM. Eipä niinkään. Aioin vain säästää erään uutisen everstin itsensä sanottavaksi. Mutta koska asia on julkinen salaisuus ja koska meidän on otettava hänet vastaan kuninkaallisesti, olkoon sanottuna, että Björnramilla on kuninkaan käskykirje, jolla everstimme nimitetään Suomen armeijan ylipäälliköksi.

v. OTTER (nousten). Triomphe! Parbleu!

JÄGERHORN (on noussut). Silloinhan olisi… isänmaa pelastettu!

KLICK (Ehrenströmille ). Kerro miten tapahtui tämä ihme.

EHRENSTRÖM (istuutuen). Everstin palattua Hollannista Tukholmaan kerääntyi hänen ympärilleen loistava seura. Venäjän lähettiläs kumarteli kultaisin lupauksin, kuninkaan veli, herttua Kaarle, kuunteli mielellään hänen kuvauksiaan Suomen itsenäisestä kuningaskunnasta…

JÄGERHORN (äkkiä; kiinteästi). Kuningaskunnasta?

EHRENSTRÖM. Se oli vain diplomatiaa. Samalla aikaa hän esiintyi valtiopäivillä ja lisäsi kannattajiaan päivä päivältä. Ooh, se oli loistava näytelmä, jota Suomen nerokkain ylimys johti tahtonsa mukaan.

KLICK. Mutta sitten? Tämähän oli kaikki kuningasta vastaan.

EHRENSTRÖM. Hän saartoi ja piiritti kaikilta puolilta, kunnes kuningas antautui ja etsi sovintoa. He keskustelivat kauan, kuningas, Armfelt ja hän. Silloin tuli sanoma armollisen rouvamme sairaudesta ja lähdimme matkaan. Mutta ylipäällikön valtakirja jäi kansliaan valmistettavaksi. Björnram sai käskyn purjehtia suoraan Pohjanlahden yli ja ratsastaa yötä päivää. Me olemme voittaneet!

JÄGERHORN. En voi enää epäillä. Tämä on kunnianpäivä. Mitä teemme, veljet?

EHRENSTRÖM. Suomen leijona liehumaan!

v. OTTER. Pojat, suihkulähteestä tehdään jättiläisbooli!

JÄGERHORN. Tänään on armahdettava raskainkin rikos. (Klickille.) Vie sana Bierkenille.

KLICK (poistuu portaisiin).

EHRENSTRÖM. Nyt, pojat, kenraalia vastaan!

v. OTTER. Seis! Koko pataljoona mukaan. Minä komennan ja parbleu, minun viinabassoni tekee rumpalin virkaa hurratessamme.

VIII KOHTAUS.

Klick, Hierta, Bierken ja Björnram tulevat portaista.

KLICK (kiireissään ). Tieltä kuuluu vaunujen jyrinä.

v. OTTER. He, kaikki aselajit. Eteenpäin, mars! (Poistuu peräovesta jäljessään Klick, Hierta ja Bierken.)

JÄGERHORN (vetää luokseen mukana aikovan Björnramin). Minkä näköinen on se nainen, joka saapuu tänne everstimme seurassa?

BJÖRNRAM. Miten kuvaisinkaan… arvoitusta? Hänen kasvonsa ovat pakanalliset ja — hurskaat. Joku hurja haave, aie näyttää vaivaavan hänen mieltään, kun hän kyselee sinusta, tuon tuostakin…

JÄGERHORN (kavahtaen). Minusta? Tunteeko hän minut?

BJÖRNRAM. En tiedä. Mutta silloin hän tarttuu käsivarteen ja huoahtaa kärsimättömästi.

JÄGERHORN. Olisiko hän tasavaltalaisten lähettämä… asioissa?

BJÖRNRAM. Mahdotonta tietää. Joka tapauksessa: kaunis nainen. Hänen vartalonsa! Kuin elämänhalun jumalattarella…

JÄGERHORN (rypistäen kulmallisiaan; äkkiä). Pidä kirje valmiina…

(Siirtyy vasemmalle, jää katsomaan ikkunaan.)

BJÖRNRAM (kumartaa, poistuu peräovesta).

IX KOHTAUS.

Isaura, upeasti puettu ylimysnainen, tulee oikealta Jägerhornin huomaamatta. Hedvig Maria tulee jäljessä saattaen.

HEDVIG MARIA osoittaa ääneti Jägerhornia, ikäänkuin aikoisi ruveta esittelemään.

ISAURA panee sormen huulilleen, viittaa Hedvig Mariaa vetäytymään takaisin.

HEDVIG MARIA näyttää huvitetun hämmästyneeltä, nyökkää sitten ymmärtävästi ja poistuu hiljaa oikealle.

ISAURA (kevyen iloisesti). Minulla oli saattajana uskoton ritari.

JÄGERHORN kääntyy, jää tyrmistyneenä tuijottamaan Isauraa.

ISAURA (yhä nauraen). Hän läksi katumusretkelle pyhälle haudalle, sovittamaan syntejään, luulen. Ja niin minä jäin vaunuihin yksin. Tosin oli minua portilla vastassa kokonainen pataljoona kavaljeereja, mutta minä olin puolestani uskoton heille. (Vakavammin.) Sillä minäkin olen pyhiinvaellusmatkalla. No, mykkä ritari, enkö tehnyt somasti?

JÄGERHORN (liikahtaa kuin satutettuna; kääntyy katsomaan poispäin.)

ISAURA. Todellakin, profeetathan ovat katkeria naisille! Luulenpa melkein voittaneeni riidan, joka syntyi hiljan emäntäni Sofia Albertiinan luona juorutessamme Seestan nuoresta erakosta. Prinsessa sanoi: "Hän lienee henkiennäkijä, joka loihtii öisin Suomen koivut hameisiin ja huntuihin!" Toiset väittivät: "Rinaldo hän on, suomalaisen korven ristiritari, jonka pellavapäinen paimenetar on lumonnut vuosisadaksi!" Silloin huudahdin minä: "Ei, ei, hän on Tristan!"

JÄGERHORN (sekaisin tuntein; syyttävästi ja hämmentyneenä).

Magdaleena…

ISAURA (lähestyen; hiljentyen). Katuva Magdaleena…

JÄGERHORN (tukahduttavan vihan vallassa). Rietas!

ISAURA (hätkähtäen, mutta voittaen itsensä, kylmähkösti hymyillen). En ymmärrä, tarkoitin sanoa: minullekin lie aika tullut tavata katumuksen kirjaa…

JÄGERHORN (hillityn purevasti; siteeraten Magdaleenan sanoja). "Galanteriaa, ajanvietettä ja — harjoitusta, kukaties." Tulitteko näyttämään, kuinka pitkälle harjoitukset ovat edistyneet? Kehnoon suuntaan luullakseni. Ennen te tyydyitte kevytkenkäiseen kuhertelukieleen. Mutta nyt: ensi sanoiksenne teitä huvittaa häväistä sitä hautaa, jossa lepää Seestan emäntä vainajana. Ja astutte vieraana samaan taloon. Sellaistako on nykyisin se hovimuoti ja… galanteria?

ISAURA (suloisesti nöyrtyen). Jalon ritarin tavoin ja oikein te rankaisette minua tyhjistä sanoistani. — Mutta yhtä ritarillista ei ole muistuttaa kuusitoistavuotiaan tytön sanoista, jotka elämä kyllä on minulle jo tarpeeksi karvaasti kostanut.

JÄGERHORN (kylmästi). Valitan. En kuitenkaan ymmärrä teidän vierailuanne täällä.

ISAURA (äkkiä; kerkeästi). Muistatteko tarinaa nuoresta Tristanista, joka saapui valepuvussa, narrina, linnaan saadakseen tavata nuoruudenrakastettunsa, joka nyt eli mahtavan linnanherran puolisona. Linnan valtiatar tunsi hänet valepuvun alta. Mutta hän ei paennut narrin mukana vieraisiin maihin, vaikka Tristan oli sitä varten saapunut. Valtiattaren ylhäinen elämä oli himmentänyt hänen nuoruudenrakkautensa. Ja narri poistui katkerin ivanauruin, sydän särjettynä. Kuitenkin: Tristanin lähdettyä tulvahti rakkaus hänen sydämeensä äärettömällä voimalla, ja hän tunnusti sen ankaralle puolisolleen. Tämä pieksätti hänet alastomana linnan portailta ja portista kedolle, jossa rengit ja orjat häpäisivät hänen ruumiinsa, kunnes hän heitti henkensä kuiskaten Tristanin nimeä. — Juhana Antti Jägerhorn, minulle on käynyt vielä onnettomammin: en edes tuntenut Tristaniani hänen valepukunsa alta. Kuinka olisin ymmärtänyt paeta hänen mukanaan.

JÄGERHORN (peittäen levottomuutensa). Tuo saattaisi liikuttaa minua, jos en tietäisi sitä… runoudeksi.

ISAURA (herkästi, vakuuttavasti). Vasta lähdettyäsi, pettymysten avattua silmäni, ymmärsin sinua rakastaneeni. Sinun kömpelö kumarruksesi, kankea puheesi, mitätön asemasi, niin — koko sinun itkevä nuorukaisrakkautesi silloin minut nopeasti kylmensi. Olin tottunut isäni kodissa haaveilemaan siroudesta ja ylhäisestä loistosta. En osannut nähdä pintaa syvemmälle, en tuntenut kuka olit. Nyt tiedän: minun unelmieni Tristan oli sekoittanut nimensä kirjaimet, niin että se särähti kuin "narri Tantris", ja minä petin sinut ja itseni. — Tämä minun täytyi tulla sinulle sanomaan.

JÄGERHORN. Olen yhä yhtä köyhä, yhtä kömpelö ja kieleni on vielä karkeampi, sillä olen tottunut puhumaan kovaa totuutta kauniittenkin kasvojen edessä. Niinpä lienen minäkin — vastaukseksi äskeiseen tarinaanne — pienen tunnustuksen velkaa. (Kuin pahoittaen itseään.) Minulla ei ole lupa sitä edes ymmärtää, sillä minulla on velvollisuuksia naista kohtaan, joka on uskonut minulle kunniansa, jos lie hovikielessä tämänkaltaisia sanoja…

ISAURA (koetellen, sanojensa vaikutusta tarkaten). Siellä puhutaan kunniasta ja velvollisuuksista vasta sitten, kun rakkaus on sammunut. (Lyhyt paussi; lähestyen, vakavasti.) Lieneekö täällä toisin?

JÄGERHORN (painuu sanojen satuttamana viereiselle tuolille; puoliksi itsekseen). Luulin toisin olleen… (Isauran laskiessa kätensä hänen hartioilleen, avuttomana katsoen.) Tähän saakka luulin!

ISAURA (hyväillen hänen päätänsä; liikutettuna). Olet poika, sama totinen poika…

JÄGERHORN (onnen ja tuskan ilmeet lientyvät masennukseksi). Sitäkö varten join lääkettä toisen kädestä, jotta, terveeksi tultuani, menettäisin sinut toisen kerran?

ISAURA (istuutuen Jägerhornin lähelle). Mitä liekin oikeuksia sinuun muilla enemmän kuin minulla, yksi on meillä yhteinen ajatus, jonka rinnalla muut oikeudet ja velvollisuudet saavat ainakin odottaa…

JÄGERHORN (tarttuen Isauran käsiin). Odottaa? Niin, nehän voivat odottaa

ISAURA. Tiedätkö, etten tullut luoksesi ainoastaan rakkautta tuntien, vaan myöskin vihaa?

JÄGERHORN katsoo kummastuneena.

ISAURA. Samaa vihaa kuin sinäkin.

JÄGERHORN. Minä vihaan vääryyttä ja petosta.

ISAURA. Minä vihaan sitä miestä, joka teki väärin minulle naisena ja sukuni jäsenenä; minä vihaan häntä, ketä useimmat vihaavat…

JÄGERHORN (nousten). Kuningasta?

ISAURA. Kustaa kolmatta ja hänen hoviansa.

JÄGERHORN. Sano, miten on sinua loukattu!

ISAURA (epävarmasti; lyhyin paussein). Ei, älä kysele. Selitän tarkemmin… tuonnempana. Luottanet minuun?

JÄGERHORN. Ken vihaa tyrannia, hän on rehellinen. Ken vahvistaa minua aikeissani, hän on luottamukseni arvoinen.

ISAURA (nousten; lähestyen). Oletko jo jotain aikonut ja sitten… ehkä luopunut?

JÄGERHORN. Olen miettinyt, ja tarpeeksi kauan…

ISAURA Sinulle asetetaan koreannäköisiä ansoja. Jos sota syttyy Venäjän kanssa, kutsutaan sinut ylipäällikön ajutantiksi, sillä sinä olet vaarallisin.

JÄGERHORN. Sitä lähemmäksi pääsen päämajaa ja kuningasta.

ISAURA (ihailevasti). Et ole turhaan Valhallan mestari! (Lähestyy, suutelee häntä itse; Jägerhornin aikoessa painaa hänet syliinsä irtautuu sulavasti.) Kun on annettu ylpeä isku, saat hyljätä minut tai pitää luonasi.

JÄGERHORN (aikoo kuitenkin lähestyä).

ÄÄNET (ulkona). Hurraa, kenraali! Hurraa, hurraa!

ISAURA (siirtyen oikealle; oven luota). Hetkiseksi… odotan sinua.

(Poistuu oikealle.)

JÄGERHORN katsoo hetken sulkeutuvaa ovea, kääntyy kasvoilla yhä selkenevä ja varmistuva onnellisuuden ilme, siirtyy voimakkain elein vasemmalle ja jää odottamaan saapuvia.

X KOHTAUS.

Yrjö Maunu Sprengtporten, puettuna matkapukuun, tulee peräovesta, jäljessään v. Otter, Ehrenström, Klick, Bierken, Björnram ja Hierta.

SPRENGTPORTEN (lyöden kättä Jägerhornille; loistavalla tuulella). No, Seestan ankara Cato, Pyrrhos on tullut Adrian yli etsimään kuningaskuntaa.

JÄGERHORN (iloisena). Pyrrhos sai surmansa kivenheitosta. Toivottavasti ei historia tällä kertaa toistu.

SPRENGTPORTEN. Totisesti ei, sillä meillä on kruununanojia joka sormelle, vaikka kivitettäviksi, kun vain on valtakuntamme valmis.

v. OTTER. Kun Suomi on vapaa, tarvitsemme vain kenraalin sitä hallitsemaan, ei prinssejä eikä herttuoita.

KLICK (nopean kohteliaasti). Suomalainen aatelismies on ennenkin painanut päähänsä kruunun.

HIERTA (kumartaen syvään). L'état, c'est moi… Sen kuningasajatuksen kykenee vain herra kenraali toteuttamaan.

JÄGERHORN (lujasti, mutta yhä valoisassa sävyssä). Täälläpä kumarretaan kruunulle, vaikka sitä ei ole vielä edes taottu. Muualla kruunuja särjetään. Emme suinkaan täällä ryhdy niitä valamaan kuin savenvalajat kannuja? Varsinkin kun olemme tähän saakka vannoneet tasavallan nimeen.

SPRENGTPORTEN (istuutuen ja samalla viitaten herroille, joista pari noudattaa kehoitusta). Hyvät herrat, päivä kerrallaan, kun on kysymys suurista asioista. Kruunusta tai konsulintoogasta nyt ei ole aika keskustella. Mutta armeijasta, joka meidän on luotava. Savon kevyet joukot on saatettava jälleen kuntoon. Pohjanmaan miehistä on harjoitettava iskujoukot, jotka viiltävät vihollisen rintamaa kuin puukko rintaa. Ja Hämeen ruodut, nuo uskolliset miehet, jotka eivät osaa perääntyä eikä pettää, heistä tehdään linnoituksiin vankkumaton varusväki ja rajoille ylikäymätön muuri. Tämän suunnitelman toteuttaminen vaatii ankaraa työtä. Mutta me teemme sen.

v. OTTER (innostuneena). Par la barbe… siitä pantiksi ainakin Sebastian von Otterin kunnia ja henki!

SPRENGTPORTEN (puoliksi itsekseen). Ja senjälkeen: tämä kuningas parka, tämä mielenvikaisen Kaarlen salonkiapina, joka keinottelee parhaillaan itselleen — hänkin Norjan kruunua, haikailee Puolan kuninkuutta ja heristelee naisellista nyrkkiään Venäjän eukolle, hän on silloin käsissämme. Hän luulee antaessaan minulle ylipäällikön valtakirjan, että riistän Suomesta rautaisin kourin muonaa ja miestä, hankin hänelle sotateatteria varten veriset laakerit. (Nauraa halveksuvasti.) Päinvastoin. Siinä seikassa juuri hän ja hänen korea Armfeltinsa menivät ansaan. Kun he ovat tarpeeksi näytelleet sankaria sekä länteen että itään, joutuvat he pakosta sotaan. Ja silloin käykin tämä maa omin päin sotaa.

EHRENSTRÖM. Omaa vapauttansa varten!

v. OTTER (ylenpalttisessa innostuksessa). Tahtoisinpa juoda tuhannen maljaa ja ammuttaa rykmentillä pilvet hajalle… tämän hetken kunniaksi! (Innokasta äänten sorinaa.)

SPRENGTPORTEN (äänten sorinan yhä jatkuessa; Jägerhornille). Missä on

Björnram?

JÄGERHORN (muille). Vaietkaa. (Hiljaisuus.)

SPRENGTPORTEN. Avatkaamme tuo kuninkaallinen onnenlehti.

BJÖRNRAM (on lähestynyt ja ojentaa kumartaen kirjeen).

SPRENGTPORTEN (avatessaan kirjettä; hyvätuulisen ivallisesti). Majesteetin omakätisesti vahvistama Kustaa paran kuolemantuomio… (Alkaa lukea, hymyilee ensi lauseita silmäillessään, käy äkkiä tarkkaavaksi, lukee rypistynein kulmin, jatkaa yhä kiihkeämmin, puristaa paperin kouraansa, ponnahtaa ylös, astuu raivokkain askelin pari kertaa edestakaisin, pysähtyy; puoliksi itsekseen.) Minulta riistettiin kokonainen valtakunta… (Vaitiolo.)

JÄGERHORN (toisten seisoessa jännityksestä mykkinä). Mitä on tapahtunut?

SPRENGTPORTEN (vaimennetuin äänin, mutta raivokkaasti). Juudas-suudelma, kavallus… (Ojentaa kirjeen Jägerhornille; heittäytyen istumaan vasemmalle.) Mikä häväistys…

JÄGERHORN (silmää nopeasti kirjeeseen). Armfeltin käsialaa… (Antaa kätensä vaipua; toisille, jotka ovat keräytyneet tiheänä joukkona hänen ympärilleen.) Kuningas on luopunut aikeestaan. Peruutus. Yksinkertaisesti: aiotun valtakirjan peruutus.

KLICK (ottaa kirjeen).

JÄGERHORN (kääntyy synkkänä etunäyttämölle päin.)

SPRENGTPORTEN (Jägerhornille). Vaimoni sairaus sen teki. Prinssit, herttuat, valtiopäivät ja Katariinan lähettiläs olivat puolellani. Hän pelkäsi kapinaa. Hän ei uskaltanut kieltää minulta ylipäällikkyyttä, niin kauan kuin olin siellä.

JÄGERHORN (jyrkästi). On tehty virhe. Seurustelu Venäjän lähettilään kanssa herätti liiaksi epäluuloja kuninkaassa.

SPRENGTPORTEN. Siinä ei ollut virhettä, vaan juuri sydämessä. Tahdoin täyttää vaimoni viimeisen toivon. Ja päästin viholliseni viime hetkenä saarroksista. (Naurahtaen katkerasti.) Valtaherrain shakkipelin voittaa vain laskumestari eikä "viimeisen toivon ritari". (Jää tuijottamaan synkkänä eteensä.)

100

KLICK (äkkiä). Jägerhorn! (Lähestyen kirje kädessä Jägerhornia, toisten upseerien seuratessa.) Oletko lukenut loppuun? Täällä sanotaan: Valhalla ja kaikki maassa toimivat veljesseurat aiotaan hävittää sodanvaaran uhatessa Venäjän taholta.

JÄGERHORN (ottaen kirjeen). Valhalla? (Silmäten kirjeeseen; puoliksi itsekseen.) He löivät siis itse viimeisen naulan. (Lähtien koroketta kohti.) Hyvä. (Korokkeelta; lyhyin paussein.) Veljet! Ketkä ovat valmiit yhtymään salaliittoon kuninkaan — surmaamiseksi? (Vaitiolo; kukaan ei vastaa; hämmästyneenä.) Ette vastaa? Pelkäävätkö Valhallan ritarit, walfauderit ja jaarlit totella valaansa, vaikkapa mestauslavalle saakka?

KLICK (astuen esiin). Olen valmis.

JÄGERHORN. Entä muut?

v. OTTER (muristen itsekseen). Parbleu… (Kääntyy poispäin kynsien korvallistaan.)

HIERTA (pelästyy, hätääntyy). Mon Dieu… (Siirtyy taka-alalle.)

BIERKEN (tuijottaa synkkänä eteensä).

BJÖRNRAM (on vetäytynyt erikseen oikealle).

EHRENSTRÖM (katkaisten vaitiolon; epävarmana). Eversti ratkaiskoon…

SPRENGTPORTEN (nousee kuin tehden ratkaisevan päätöksen; kylmästi, hymyillen). Everstikö? Kenraali edelleen, jos suvaitsette. Pettymykset ja sotataito ovat opettaneet minua turvaamaan myös selkäpuolen. (Siirtyy vasemmanpuolisen pöydän luo.) Niin, herrat puhuivat — jos kuulin oikein — kuninkaan kuolemasta. En kiellä sen miellyttävyyttä. Mutta minua ei huvita olla mukana pienessä hommailussa. Niinpä tarjoankin teille toisen taistelun ja koston tien, loistavan ja rikkaan… Suvaitkaa. (Vetää esille useita rahapusseja; heittäen niitä pöydälle.) Dukaatteja, tarkkaan punnittuja, ja kultaruplia, jokainen viisitoista hopearuplaa… Jakakaa keskenänne.

BIERKEN (jäljessään Björnram, v. Otter ja Hierta lähestyvät pöytää ahneina).

JÄGERHORN. Odottakaa. (Sprengtportenille.) Mistä ovat nämä rahat ja mitä varten ne ovat aiotut?

SPRENGTPORTEN (nauraen). Suuren Katariinan myötäjäislahja Suomen ylimyksille. Me olemme tervetulleet Venäjän hoviin. Minulle on vakuutettu kenraalimajurin arvo keisarinnan armeijassa. Ja minä puolestani takaan jokaiselle teistä arvonylennyksen upseerina. Tulkaa mukaan. Keisarinna on nyt helposti kiihoitettavissa sotaan. Me marssimme hänen armeijansa etunenässä tänne, lyömme ruotsalaiset joukot ja nostamme kansan aseisiin, mihin kaikkeen yksin ollen emme kykene. Vallankumouksia ei saada aikaan ruusuvedellä, vaan lyijyllä ja kullalla. — Täällä on, hyvät herrat.

BIERKEN (mukana v. Otter ja Hierta lähestyvät jälleen).

JÄGERHORN (jäätävän ivallisesti). Onko Suomen aateli todellakin noin rappiolla? Ja sen vanhemmatkin jäsenet? Te, jotka olitte jo silloin syntyneet, kun saman Venäjän keisarinna silpoi tämän kansan kahteen osaan. Oletteko nyt, kun irstaan Katariinan ruokahalu vaatisi siitä loputkin, valmiit palvelemaan juomarahoista tsaarittaren pöydässä?

v. OTTER. Nuori mies, aiotteko loukata vanhan soturin kunniaa?

HIERTA. Ma foi, emmekö ole ritareita sans peur et sans reproche?

BIERKEN (siirtyy keskustelemaan Ehrenströmin ja Björnramin kanssa).

SPRENGTPORTEN. Rakas Brutukseni on ollut aina hyveen harjoituksessa mestari. Mutta ensimmäinen myös sen sokeudessa. — Olla hyveellinen Ruotsin herrain parissa on samaa kuin käydä lampaana susien seurassa. Vai miten ovat Ruotsin kuninkaat tällä vuosisadalla maksaneet velkojansa? Miljoona livreä silloin tällöin Ranskan Ludvigeilta. Millä on rakennettu Ruotsin laivasto? Ranskan lahjuksilla. — Ja nyt, kun Ludvigin raha-arkku on tyhjä, on Kustaa valmis myömään Suomen ruplista ja kopeekoista, jos vain Venäjä suostuu heittämään Norjan suojattomaksi. Samaan aikaan hän ottaa vastaan almuja Turkin rahassa. Ja juuri sillä, muhamettilaisella kullalla, hän palkkaa meitä varten pyövelin, jollemme ajoissa saa taaksemme voimaa. (Istuutuu.)

JÄGERHORN. Mitä turmeltuneempia ovat Ruotsin herrat, sitä varmemmin voittavat lahjomattomat miehet.

KLICK. Kumpikaan herroista ei näytä huomaavan, että liittymällä Venäjään tehdään laskuvirhe. Te unohdatte, että tällä kansalla on oma sielu ja sydän, josta se ei voi hetkessä luopua. Sen tuhannet pakomatkat korpeen, takanaan risteilevät kasakkalaumat, ovat syöpyneet kauhukuvina sen vereen. Piilopirteissä vietetyt pitkät päivät ja pelonalaiset yöt ovat jättäneet sen mieleen tuijottavan vihan. Eivätkä voi suomalaiset miehet unohtaa raiskattujen kotiensa raunionäkyjä, ei tässä polvessa eikä vielä tulevissakaan. Hekö ottaisivat avosylin vastaan itärajalta marssivat — "vapauttajat"?

SPRENGTPORTEN (ylpeänä). Rohkeneeko täällä joku väittää, että Savon kansa on unohtanut Brahelinnan everstin, hyväntekijänsä, rohkenen sanoa? Ja onko muussa Suomessa jo haalistunut se kunnia, jonka se sai erään nuoren upseerin nostaessa Kustaa kuninkaan mitättömyydestä valtaan? En usko. En saata uskoa.

KLICK. Kaikki hyvät työt muuttuvat tämän kansan mielestä rikoksiksi sinä hetkenä, kun niitten tekijä on liittynyt sen periviholliseen.

JÄGERHORN (täydestä sydämestä; tuskassa). Emmekä me, Seestan herran kiitollisimmat oppilaat, kykene ymmärtämään, kuinka hän voi muuttua tasavaltalaisesta tsaarittaren palvelijaksi.

SPRENGTPORTEN (pilkallisesti). Ja lisäksi sama mies, joka oli nuorukaisena rojalisti. Ette, sillä te näette vasta viitan, jota mies kulloinkin kantaa, ette viitan kantajaa, jonka täytyy vastata vuosisadasta. — Hyvät herrat, sallinette minulle tuon pienen huvin: hieman kiirehtiä historian etanaa.

JÄGERHORN. Luulen ymmärtäväni tuon tarinan viitoista ja etanasta, jonka tuntosarvet näyttävät hamuilevan itää. Mutta tämänpä tähden juuri: vain ratkaiseva teko, joka yhdistää meidät kuin rovion huimailtava liekki sulkee marttyyrit samaan syliin…

SPRENGTPORTEN (keskeyttäen; käskevästi). Ratsuni!

BIERKEN poistuu täyttämään käskyä palaten nopeasti takaisin.

JÄGERHORN (jatkaa ajatustaan). Vain sellainen teko on itsenäisyytemme alku. Jokainen luopumus tasavalta-ajatuksestamme on tänä hetkenä rikos.

SPRENGTPORTEN (Ehrenströmille; surumielisyys sanojensa alla). Juhana Albert, sinä nuorin oppilaistani, satutko muistamaan, mitä olen joskus sanonut totisesta patriootista?

EHRENSTRÖM. Sen muistan ikäni: "Ken ei tee kaikkea, ei tee mitään isänmaan puolesta", ja se on ollut meille kaikille pyhänä käskynä.

SPRENGTPORTEN (nousee; Jägerhornille, tähän katsomatta). Juhana Antti Jägerhorn, ymmärrätkö: siihen "kaikkeen" kuuluu myöskin rikos. Lähden Venäjälle, "luopumuksen" häpeälliselle tielle. Jollen sieltä käsin kykene luomaan tähän maahan valtakuntaa, on "rikokseni" sen ainakin pelastava joutumasta erämaaksi, jollaista suojamuuria Pietarissa kyllä suunnitellaan rakennettavaksi Ruotsia vastaan. Jo tämäkin riittäisi lohdutuksekseni kuolinvuoteellani. — Hyvät herrat, lupasin teille äsken loistavaa kostoa. Nyt näette: sillä on myöskin musta varjonsa. Ratkaiskaa.

EHRENSTRÖM (intomielisesti). Päällikköni, jokainen ajatus, joka on polttanut mieltäni, on teidän antamanne. Ketä seuraisin, ellen teitä, vaikkapa… rikokseen?

JÄGERHORN. Koko se voima, jolla olen vääryyttä vihannut, on nyt kypsä tyrannin surmaamaan. Se rakkaus, jolla olen teitä, veljet, Valhallassa rakastanut, on nyt Spartacuksen rakkautta kohtaloveljiinsä. Minäkin kutsun teidät rikokseen, mutta rikoksista tahrattomimpaan. — En voi olla tänä hetkenä kiittämättä kohtalon jumalaa, joka on antanut tänään minulle takaisin kaiken nuoruuteni voiman, juuri nyt, kun rikoksista jaloin meidät vaatii omakseen. — En epäile siis minäkään sanoa: valitkaa.

SPRENGTPORTEN. Ken seuraa minua, lähteköön oitis, ken jää, hän hoitakoon täällä… hautoja (mitaten silmillään läsnäolevaa seuraa, joka, lukuunottamatta oikealle jäänyttä Björnramia, on siirtynyt Jägerhornin edellisen repliikin aikana lähemmäksi koroketta) ja haudoilla… vaivaiskoivuja. (Tekee tervehtivän liikkeen, poistuu peräovesta.)

KLICK on noussut Sprengtportenin viime sanojen aikana korokkeelle ja antaa lujin puristuksin kätensä Jägerhornille.

JÄGERHORN (nousee portaisiin).

KLICK (seuraa hänen jäljessään).

EHRENSTRÖM (katsahtaen kysyvästi jäljelle jääneisiin; äkkiä). Minä seuraan Suomen ylpeintä ylimystä! (Poistuu peräovesta.)

BIERKEN (lähestyy etualan pöytää; päättävästi). Kunniavelka on maksettava. (Ottaa pöydältä pari rahapussia; työntäen toisen v. Otterin kouraan.) Siinä on, sinä vanha pukki. Voit maksaa kaikki lemmenvelkasi summamutikassa. (Poistuvat peräovesta.)

HIERTA (on tullut pöydän luo ja siepannut yhden rahapusseista; lähtien toisten jälkeen, Björnramille). En voi sietää heitettävän rahoja huonoihin käsiin… au revoir. (Poistuu peräovesta.)

BJÖRNRAM vetää peräoven kiinni, katsahtaa oikealle ja portaisiin, syöksyy äkkiä pöytää kohti, ryhtyy kahmimaan rahapusseja taskuihinsa, kasvoilla varkaanahne ilme.

Väliverho.

KOLMAS NÄYTÖS.

Ylipäällikön teltta Husulan leirillä. Teltta on korkeahko ja kauttaaltaan tummansinisestä kankaasta. Peräseinässä käytävä taustalle, jota ei kuitenkaan näy, sillä verhot muodostavat aukon, josta ajatellaan nähtävän viistoon vasemmalta oikealle, mutta ei suoraan taustalle. Vasemmalta taka-alalta ja oikealta etualalta käynti teltan toiseen osaan ja ulos. Oikeassa takanurkassa on sinikeltainen Ruotsin lippu. Keskellä näyttämöä on mustalla verholla peitetty laaja pöytä, jolla on papereita ja karttoja, sekä lähettyvillä tumma, korkeaselustainen nojatuoli. Teltan permanto on hieman epätasainen. Vasemmalla etualalla on ryhmässä pari kiveä ja laaja kanto, jotka on peitetty istuimiksi tummalla kankaalla.

I KOHTAUS.

Bierken, v. Otter, Björnram ja Hierta tunkeilevat uteliaina ja liikehtivät Klickin ympärillä, joka ei näytä saavan suunvuoroa.

HIERTA (kävelee touhukkaana etualalla). Charmant, charmant…

v. OTTER (keskellä seisovasta ryhmästä). Par la barbe… parbleu…

BIERKEN (v. Otterille). Lakkaa siitä murisemasta.

BJÖRNRAM (terävästi). Antakaa hänen kertoa! Missä on kuningas?

BIERKEN. Mitä aikoo herttua ja laivasto?

KLICK (istuutuen nojatuoliin; hengästyneenä). Odottakaa…

Heinäkuisessa helteessä…

v. OTTER (on kaatanut taskumatistaan pieneen pikariin ryypyn). Ryyppy, veli hyvä.

HIERTA. Mepä olemme jeevelinmoisia poikia, charmant.

KLICK (otettuaan ryypyn). Yötä päivää ratsulla, kurkussa tomu ja sieraimissa Suomenlahdelta ruumiitten haju…

BIERKEN. Näitkö Suursaaren sankaria?

KLICK. Herttua ei ole Suursaaren jälkeen tehnyt mitään, laivasto makaa Viaporissa, ja kapina kiertää kulovalkeana laivalta laivalle. Huhuttiin, että kuningas aiottiin vangita ja kutsua kansakunnan kokous päättämään itsenäisen Suomen hallitusmuodosta. Toiset kannattavat Jägerhornia ja tasavaltaa, toiset ovat valmiit antamaan Suomen kruunun Kaarle herttualle, jos hän nousee veljeänsä vastaan. Ja kuningas kulki, kuulema, höperönä laivan kannella ja tuhersi itkua.

HIERTA (muiden nauraa hohottaessa). Qu'elle bagatelle!

BIERKEN. Mutta me olemme kuulleet, että kuningas on jättänyt laivaston ja on matkalla maa-armeijaan?

KLICK. Niin on, sillä herttua on Juudas eikä sankari. Hän ei nosta miekkaa veljeänsä vastaan, mutta jättää hänet meidän käsiimme. Hän on luvannut kuninkaalle lähettävänsä täksi illaksi saarilaivaston Haminanlahteen tukeakseen muka meidän hyökkäystämme ensi yönä Haminaa vastaan. Mutta samalla hän on antanut sanansa kapinallisille, ettei laivasto tule ampumaan laukaustakaan joukkojemme hyökätessä. Herttua, nähkääs, odottaa, että me suoritamme työn ja hän saa "tahrattoman" kruunun. (Nousee.) Mutta siinä hän erehtyy.

BJÖRNRAM. Vasta hiljan saapuneena en ole oikein varma, mitä veljet ovat täällä suunnitelleet. Loistavia tekoja, luulen?

BIERKEN. On kyllä aiottu jos jotakin. Mutta mitä tehdä täällä keskellä

Husulan soita. Miehistö sairastelee ja…

KLICK. Sitä parempi. Sillä meistä, vain meistä riippuu nyt Suomen kohtalo. (Lähestyen, melkein kuiskaten.) Vai ettekö tiedä, että kuningas on matkalla tänne, Husulaan.

v. OTTER. Parbleu, hän juoksee kuin jänis surmanpensaaseeni

KLICK. Hän on käsissämme. (Siirtyy vasemmalle taka-alalle, jää odottavana katsomaan taustalle päin.)

HIERTA (pelästyneenä). Mi-mi-missä on Jä-Jä-Jägerhorn?

BIERKEN (epäluuloisesti). Siitä asti, kun hänet korotettiin ylipäällikön ajutantiksi, näyttää hän viihtyvän huonosti seurassamme.

BJÖRNRAM (viekkaasti). Älkäämme ihmetelkö, veljet. Kuka meistä ei nauttisi suosiota, jos sitä meille tippanenkin pirahtaisi.

KLICK (lähestyen; tuimasti). Mitä täällä uskalletaan? (Björnramille.) Pyrittekö kylvämään keskuuteemme epäröintiä ja kateutta? (Kaikille.) Jägerhorn ratsastaa parhaillaan Anjalan tietä kuninkaan edellä, ja kuningas ajaa vaunuissa omaa kuolemaansa takaa. Joka leiriin hän kylvää kapinaa, ja joka pysähdyspaikassa ottaa kuninkaan vastaan mykkänä tuijottava joukko. Kuoleman silmät tuijottavat, kuningas näkee sen, mutta hän ei uskalla palata, sillä Haminan valloitus on hänen ainoa pelastuksensa. Odottakaa ja totelkaa.

BJÖRNRAM. Mikään ei ole minulle mieluisampaa kuin totella mestariamme. Mutta en ole tosiaankaan täysin varma mitä sanovat sotamiehet meidän leirissämme asiasta, lähes puolet ruotsalaisia ja…

v. OTTER. Jaa, pojat, taistelevatko ne vihollista vastaan vielä sittenkin kun…

II KOHTAUS.

Isaura tulee näkyviin vasemmalta.

ISAURA (erikoisesti v. Otterille). Toivon, etteivät kavaljeerit ole joutuneet pelon valtaan? (Ojentaa kätensä v. Otterin suudeltavaksi.)

KAIKKI (kumartavat).

HIERTA (sopertaen). Mademoiselle, quelle beauté…

v. OTTER (mielihyvästä palaen; tankaten). Jalosukuinen neiti, vain hieman harkintaa, ansaitaksemme… Pohjolan kauneimmasta kädestä… (Kykenemättä jatkamaan kohteliasta lausettaan; suuriäänisesti.) Suoraan sanoen: hurmaavasta sydämestä tarjoo Sebastian von Otter vaikka joka päivä tämän syntisen päänsä.

ISAURA (on istuutunut nojatuoliin). Herroille lienee turvallista kuulla, että eversti Hastfehr on valmis marssimaan Savon-joukkoineen avuksemme heti, kun Suomen pelottomimmat ritarit ovat antaneet arvoisensa iskun.

KLICK. En ole epäillyt hetkeäkään, että myös sisämaan joukot ovat yhtyneet meihin, ennenkuin huomisaamu on valjennut.

BJÖRNRAM. Olisi kuitenkin hyvä tietää suunnitelmasta jotain muutakin kuin…

HIERTA (keskeyttäen). Oh, suunnitelma! (Kumartaen Isauralle.) Emmekö ole ritareita, jotka iskevät sidotuin silmin, kun…

v. OTTER (työntäen Hiertan syrjään). Kylläpä kai. (Isauralle tarkoittaen.) Mutta jos täällä joku kiistää kunniasta ansaita ensimmäisenä… (Hiertaa tyrkäten.) Ymmärrätkös?

BIERKEN. Ja mitä tässä enää jauhetaan tyhjiä akanoita. Kaikki yhden kortin varaan ja… kuningas lautaan.

BJÖRNRAM (taka-alalta). Ratsuja…

KLICK. Ketähän? (Siirtyy oviaukon luo.)

ISAURA (nousee).

BIERKEN. Jägerhorn!

KLICK (oviaukolta). Niitä on kaksi! (Katoo taustalle.)

ISAURA. Hyvät herrat, olen iloinen, että olette hetken lähestyessä valmiit mieleltänne. (Björnramille; äkkiä.) Paitsi te, herra…

BJÖRNRAM (nokkelasti; viitaten Hiertaan ja v. Otteriin päin). Sidotuin silmin lentävät sokot ja päätä vailla kukot. En ole kumpiakaan…

ISAURA (poistuu vasemmalle).

III KOHTAUS.

Jägerhorn, Klick ja Ehrenström tulevat taustalta.

JÄGERHORN (tuoden Ehrenströmin etunäyttämölle). Katsokaa, nuorin veljemme on palannut! Ei tuhlaajapoikana, vaan hyvänä ennusmerkkinä.

KLICK (ihmeissään). Mistä tulet? Yli rajanko vai…?

JÄGERHORN. Kerro heille. Sinä todistat parhaiten, että juuri me valitsimme oikean tien.

EHRENSTRÖM (istuutuen vasemmalle). Uskossani kenraaliin petyin katkerasti. Hän juhli maatiloillaan kuin ainakin ryssäläinen pajari, hovissa hän mielisteli Katariinaa kuin kätyri ja näytti unohtaneen kokonaan patrioottien asian. Kun rohkenin hänelle tästä huomauttaa, julmistui hän kuin pahin satraappi ja uhkasi toimittaa minut Siperiaan…

KAIKKI (ihmeissään mumisten). Siperiaan…

EHRENSTRÖM. Niin, Siperiaan, minut, joka olin jumaloinut häntä poikaiästä asti. — Silloin pakenin. En kyennyt kumartamaan ryssäläiseen malliin. Kotimaassa olen vaeltanut kurjana paikasta toiseen. Kuninkaalta ei minulla, karkurilla, ole armoa odotettavissa. Jos astun hänen eteensä, lyöttää hän minut rautoihin tai lähettää suoraan mestauslavalle. Jägerhorn ja te, veljet, olitte ainoa toivoni. (Jägerhornia tarkoittaen.) Tapasin hänet Liikalassa, ja hän otti minut vastaan kuin kaivatun veljen…

v. OTTER. Oikein tehty. Nyt vanhat hautaan, ja tänä iltana annetaan miehen kädestä.

JÄGERHORN (kaikille). Tunnette siis tilanteen?

ERI ÄÄNET. Olemme valmiit!

JÄGERHORN. Kuulkaa tarkasti. (Upseerien kokoonnuttua tiheäksi ryhmäksi hänen eteensä.) Kun kuningas saapuu seurueineen, astumme kaikki hänen vaunujensa luo. Minä, kreivi Possen ajutanttina, johdan hänet tänne, ilmoittaen, että kreivi on tulossa etuasemilta ja pyytää kahdenkeskistä keskustelua selostaakseen joukkojen asemat ja hyökkäyssuunnitelman. Kuninkaan astuttua telttaan asetutte te, Bierken ja Ehrenström, vartijoiksi kummallekin ovelle. Ja te muut johdatte seurueen von Otterin telttaan ja tarjoatte herroille tulomaljoja nopeassa tahdissa. Jos saan sopivan tilaisuuden, tulen itse antamaan teille merkin, jonka jälkeen poistutte seurasta yksi erältänne ja siirrytte tänne. Jos en ole tullut viimeistään neljännestunnin kuluttua, siirrytte samoin, ilman kutsuani. Kukin tarkastakoon ajoissa pistoolinsa. — Keräännyttyämme kuninkaan ympärille lausun keskustelun kuluessa kuuluvalla äänellä sanan tasavalta ja tähtään. Ymmärrättekö?

KAIKKI (nyökkäävät).

BJÖRNRAM on vetäytynyt ryhmästä erilleen ja aikoo hiipien kadota taustalle.

IV KOHTAUS.

Samassa astuu Björnramia vastaan Isaura, estäen hänen aikeensa.

ISAURA. Kavaltaja.

BJÖRNRAM (vetäytyy vasemmalle etualalle, näytellen hämmästynyttä).

MUUT (ympäröivät hänet samassa puoliympyrän muotoiseen kehään).

ISAURA. Hän aikoi hiipiä kuningasta vastaan ja myödä teidät hyvästä hinnasta.

BJÖRNRAM. Olen kyllä havainnut olevani armollisen neidin epäsuosiossa.

ISAURA. Jo Tukholmassa hän herätti epäluulojani. Hän näytti päässeen

Armfeltin suosioon nopeammin kuin hänen ansionsa edellyttävät…

HIERTA (kopeloi nokkelasti Björnramin rintapieliä ja vetää esiin sinisen merkin). Voilà Sininen merkki! Hän on kertonut tästä minulle… Urkkijain merkki, voilà!

BIERKEN (tarttuen pistooliin). Kuolema.

JÄGERHORN. Seis. Ei mitään melua nyt. (Osoittaen oikealle.) Viereiseen telttaan, sitokaa lujasti.

BIERKEN (ottaen Björnramia käsivarresta). Ja lukko hampaisiin, kyllä osataan. (Vie Björnramin oikealle.)

JÄGERHORN (kuohuksissaan). Te muut? Oletteko vannoneet?

KLICK. Rauhoitu, veli, sinä tiedät voivasi meihin luottaa.

JÄGERHORN. Niin, niin, siirtykää teltan edustalle ja tuokaa ajoissa sana.

(Klick, v. Otter, Ehrenström ja Hierta poistuvat taustalle).

ISAURA (lähestyen; kuiskaten). Rakkain…

JÄGERHORN Minä vapisen…

ISAURA. Sinä? Kuinka…

JÄGERHORN (katkonaisesti). Minä vapisen… ja silmäni ovat pimeässä.

ISAURA (hoivaa Jägerhornin nojatuoliin istumaan). Lepää hetkinen, toivut kyllä.

JÄGERHORN (yhä katkonaisesti). Tiedäthän… kun metsässä tarttuu otsaasi hämähäkin verkko, tarttuu toinen, kolmas… peittävät silmäsi, tunkevat huultesi väliin kuin katkera tomu. Sinulla on kiire heittää ne pois. Et pääse niistä eroon. Ne tuntuvat kasvoilla yhä, vaikka olet ne pyyhkinyt menemään. Luulen, että Juudaksen kämmenellä oli tuollaista nihkeää verkkoa, kun hän antoi kättä, ja huulilla tuollaista kitkerää tomua antaessaan suudelman… Petturin käden kosketuksesta minä nyt vapisen.

ISAURA (rauhoittaen). Tiedän… olet oikeassa.

JÄGERHORN (sisäisessä hädässä; melkein kuiskaten). Ja minusta tuntuu, kuin nyt odottaisin hänen suudelmaansa.

ISAURA (suutelee äkkiä Jägerhornia; kääntäen leikiksi). Siinäs sait.

Maistuiko katkeralta? Vai kitkerältäkö?

JÄGERHORN (yhä ristiriitaisessa mielentilassa). Polttavalta…

ISAURA (nauraen). Eikö miltään muulta?

JÄGERHORN. Ikäänkuin kaukaiselta… (Äkkiä, kuin löytäen oikean langan.) Niin, juuri sellainen olet sinä minulle. Sinun suudelmasi on kuin tummanpuhuva rypäle, joka jostain lasketaan huulilleni. Mutta sinä, sinä itse et ole lähellä. Sylisi on avoinna, mutta kuitenkin loittonet…

ISAURA. Vain tähän päivään ja tähän tummansiniseen telttaan saakka.

JÄGERHORN (melkein uhkaavasti). Viime aikoina on minun yhä useammin täytynyt pysähtyä ajattelemaan sinua ja minua.

ISAURA. Ota pistoolisi esiin, tarkasta se ja koettele onko käsivartesi vakaa. Nyt älä mieti muuta, jos aiot onnistua.

JÄGERHORN. Juuri sitä parhaillansa teen. (Vaativasti.) Mitä rehellisemmin avaat nyt sydämesi sitä vakaammin tähtää käsivarsi.

ISAURA (epävarmana). Tarkoitin… tuotat itsellesi turhaa kärsimystä.

JÄGERHORN (puoliksi itsekseen). Suuren teon edellä lie Getsemanensa jokaisella. Minulla oli jo Juudas ja jäljellä olet — sinä.

ISAURA. Minä?

JÄGERHORN (nousten). Sinun salaisuutesi!

ISAURA. Muistat kai sanoneeni, että vihaan kuningasta, koska hän häpäisi minut sukuni edessä, ja hovia, koska siellä turmeltui nuori elämäni.

JÄGERHORN. Miten sinut häväistiin? Miten turmeltui elämäsi? Näiden kysymysten alla juuri on salaisuus.

ISAURA. Sanoit luottavasi minuun…

JÄGERHORN. Nyt voit näyttää, että olet luottamukseni arvoinen.

ISAURA. Etkö muista, ken lähestyy? Onko nyt tunnustusten aika…

(Äkkiä.) Ja kestätkö sen, oletko varma?

JÄGERHORN (jäykästi; miettivästi). Minun täytyy kestää tilinteko sinun kanssasi ja itseni kanssa… juuri nyt. (Kiihkeämmin.) Mitään epäselvyyttä, salaisuutta, jonka alla voi piillä kylmyys, kierous, petos, ei saa jäädä tänä hetkenä välillemme. (Hiljaisesti.) Sekin lienee Getsemanesta osa…

ISAURA (pieni uhma äänessä). Kuule siis… (Istuutuu nojatuoliin.)

JÄGERHORN nojaa viereiseen pöytään tai nojatuoliin.

ISAURA. Pian eromme jälkeen pääsin hoviin. Luulin tulleeni onnellisten valtakuntaan. Minulle tuhlattiin siroja kumarruksia ja sieviä sanoja. Vieläpä prinssi Fredrik anoi suosiotani. Jos joskus muistuit mieleeni, hymähdin säälivästi itsekseni. Mutta… sitten rakastuin.

JÄGERHORN (katkerin hymyin). Et tietenkään toivottomasti?

ISAURA. En, vaan syvemmin kuin olisi sopinut hovin galanteriaan, ja lisäksi mieheen, joka oli aikeissa mennä avioliittoon toisen naisen kanssa.

JÄGERHORN. Siis keneen?

ISAURA. Häneen, jonka lemmenseikkailut ulottuvat Neapelista Tukholmaan, prinsessoista kamarineitsyt-tuttavuuksiin saakka. Ja hänen häitänsä valmistettiin, näytelmiä harjoitettiin ja karuselli rakennettiin kaupungin kokoiseksi…

JÄGERHORN. Niinpä niin…

ISAURA. Ja ne tulivat, tulivat. Mikään ei voinut niitä estää, sillä niin oli kuninkaan tahto. Mutta minua, minua hän rakasti… Sen tiesin, vaikka hän ei voinutkaan sitä sanoilla sanoa…

129

JÄGERHORN (naurahtaa katkerasti).

ISAURA. Vai luuletko, että rakkauteen tarvitaan sanoja?

JÄGERHORN. En, en, en!

ISAURA. Vihkimisyönä hän ryösti minut, vei maakartanoonsa, ja minusta tuli hänen rakastajattarensa. Oo, miten minä kostin tuolle vihitylle vaimolle, joka armollisesti oli suvainnut suudelmalla kiittää minua, hänen häittensä tanssijatarta. Kuulitko? Minusta tuli hänen rakastajattarensa.

JÄGERHORN (melankoolisen katkerasti). Miten sopivaa; Armfelt on hovin maître des plaisirs (halveksivasti) ja sinä — maîtresse.

ISAURA. Enkä sitä keneltäkään salannut. Paljastin suhteeni uhmamielin koko hoville ja itketin nuorta rouvaa. Niin tein… (masentuen) kunnes havaitsin, että olin kaikkien halveksima, kurtisaani, jolle keikarit alkoivat salaa tarjota lemmenkohtauksia. Havahduin, katsoin ympärilleni. Olin kuin tuo Tristanin rakastettu, kedolle ruoskittu, mutta itseni häpäisemänä, en toisten.

JÄGERHORN (raskaasti). Ja sitten… minä kelpasin pelastajaksi.

ISAURA. Ei, olit ainoa, joka koskaan olit ollut minulle oikea ritari. (Nousten.) Siispä: kosta puolestani, eikä kukaan voi antaa itseänsä toiselle sen rehellisemmin kuin minä itseni sinulle. — Kun tallaat kuninkaan hautaan, syökset samalla hänen suosikkinsa kunniasta kurjuuteen, maanpakolaiseksi, mitättömäksi. Tahraa verellä hänen koreat kasvonsa, jotta voin ne unohtaa… kokonaan.

JÄGERHORN (kuin näkisi allaan kuilun). Et siis…? Kuinka? Et ole unohtanut? Olet hänen, yhä hänen…

ISAURA. En, en. — Ne vain katselevat kuin… itsetyytyväinen viettelys…

JÄGERHORN. Tulit lääkettä hakemaan. Mikä mielenvikainen sattuma! Mitä sanonkaan… sattumako? Ei, ei… Helvetillinen harmonia! — Niinhän tein minäkin. Hain parannusta toisen sylistä. Sinä haet minulta. Tahdoin syövyttää sinun kuvasi olemattomiin toisen avulla. Sinä aiot pestä sen verellä, joka minun tulee vuodattaa. Samaa maata, samaa. Nainen on vain julmempi miestä. Viisaat ovat tainneet olla oikeassa.

ISAURA (hiljaisesti). Tiesin astuvani tuomarin eteen.

JÄGERHORN (puoliksi itsekseen). Korvata toinen toisella, rakkaus pienemmällä rakkaudella. Kenties julman elämän armeliasta viisautta? Mutta voi sitä, joka joutuu korvaamaan!

ISAURA. Etkö sitä itse sanonut, että olemme joutuneet samaan onnettomuuteen. Elämän edessä ovat pahat tekomme ja kärsimyksemme yhtä. Eikö se juuri meitä sovita ja lähennä?

JÄGERHORN (valoisammin). Niin, minä, itse vikapää, en ole oikea mies sinua tuomitsemaan. Sen sanoo oikeudentuntoni. (Joutuen jälleen kärsimyksen valtaan.) Mutta… minusta tuntuu, että yksityiset vihantunteemme tahraavat sen jalon rikoksen, jonka on minulta oikeutettu vaatimaan… yksin isänmaa. (Syyttävästi.) — Sinä toit pienen koston siihen, missä piti olla vain puhdasta velvoitusta…

ISAURA (vakuuttavasti). Alentuuko jalon tekosi arvo siitä, että tyrannin surmaamalla voit puhdistaa myös sen rakkauden, joka kokemattomuuteni tähden tahrautui. Ei, siitä se kirkastuu.

JÄGERHORN on kävellyt hetken, pysähtyy Isauran sanojen satuttamana ja istuu miettien vasemmalle.

ISAURA (lähestyen; hyväillen Jägerhornin päätä; houkutellen). Elämä kaivaa hautoja joka päivä. (Kumartuen yhä lähemmäksi.) Me luomme ne omalta osaltamme umpeen…

V KOHTAUS.

Klick ilmestyy hiljaa taustalta telttaan, jää odottavana taka-alalle.

JÄGERHORN (kuin löytämäisillään pelastavan ajatuksen). Mitä sanoitkaan?

Molemmat ovat jaloja tekoja? Toinen ei kiellä toista…

ISAURA. Ne vaativat toinen toisensa. Voitko sanoa rikostasi jaloksi, jos et astu siihen kantapäilläsi jalo lupaus myös avuttoman naisen puolesta?

JÄGERHORN (mieleltään kirkastuen). Nyt tuntuu selkeämmältä…

Tarkoitat? Jos kieltäisin vaativani hyvitystä loukatulle naiselle…

ISAURA. Nuoruutesi rakastetulle…

JÄGERHORN. Saisin kilpeeni tahran jo ennen taistelua.

ISAURA (painautuen Jägerhornin lähelle). Etkö tunne: liittämällä suureen kohtaloosi pienen katumuksentekijän koroitat mieltäsi oikealla hetkellä, juuri nyt, suurimman tuokion kynnyksellä…

JÄGERHORN (nousten; onnellisena). Sinäpä sen sanoit! — Salaisuutesi oli tehdä näiden hetkien koettelemuksen ylivoimaiseksi. Mutta… oikeaan aikaan sinä osasit myöskin avata Getsemanen portit. (Koskettaen Isauran hiuksia; lempeästi.) Magdaleena…

KLICK (kuin peläten häiritsevänsä). Veljeni… luulimme kuulevamme…

(Kuuluu kaukaa taustalta yksinäinen torventoitotus.)

JÄGERHORN (toitotuksen vaiettua). Oikeinpa kuulit. (Iloisen varmasti.) Nyt on kaksin verroin silmä tarkka ja käsivarsi vakaa. (Poistuu taustalle.)

KLICK (Isauralle; nopeasti). Pyydän saattaa teidät toiseen telttaan.

ISAURA. En tahdo. Tehtäväni on täällä.

KLICK. Tehtävä on meidän! Sitäpaitsi… (Alkaa kuulua ulkoa pysähtyväin hevosten korskahtelua ja voimakasta äänten sorinaa.)

ISAURA. Olen teille avuksi, en vahingoksi, siihen saatte luottaa. Ja nyt… kukin paikalleen.

KLICK (katsahtaa taustalle; lähestyy). Jos kuningas näkisi teidät täällä…

ISAURA (ylpeästi). Mitä te pelkäätte? Eikö teillä ole panoksia? Ettekö osaa tähdätä?

KLICK. Osaamme kyllä. (Kääntyy; poistuu.)

ISAURA. Tahdon nähdä läheltä, vierestä, miten kosto täyttyy… (Siirtyy taka-alalle, katsoo oviaukosta viistoon oikealle, kuuntelee ulkona liikkuvan seurueen ääntensorinaa; tämän äkkiä lakattua hätkähtää, katsahtaa vielä kerran oviaukosta ja poistuu vasemmalle.)

VI KOHTAUS.

Kustaa III ja Jägerhorn tulevat taustalta.

KUNINGAS (mennen suoraan kohti pöytää, silmäten sillä oleviin papereihin). Noo, nuori herra, käyttäkäämme aikamme hyvin ennen kreivin saapumista, jotta hän voi ruveta miettimään teille nopeaa arvonylennystä, jonka — tietääkseni — hyvin ansaitsette.

JÄGERHORN (kylmästi, kohteliaasti). Pyydän käskyjänne, majesteetti.

KUNINGAS. Piirrokset, kartat!

JÄGERHORN (viitaten nojatuoliin; kumartaen jäykästi, mutta kohteliaasti). Suvainnette istahtaa, käyn noutamassa. (Aikoo poistua taustalle.)

KUNINGAS (epäluuloisena; äkkiä). Seis!

JÄGERHORN palaa jälleen kuninkaan eteen ja katsoo tyynesti häntä silmiin.

KUNINGAS (katsottuaan hetken tutkivasti, jälleen rauhoittuen). Niin, noutakaa.

JÄGERHORN kumartaa, poistuu.

KUNINGAS ottaa pöydältä käteensä jonkin piirroksen, istuu nojatuoliin ja levittää paperin polveaan vasten ja ryhtyy sitä silmäilemään.

VII KOHTAUS.

Isaura tulee oikealta, lähestyy hitaasti kuningasta, joka ei häntä huomaa.

ISAURA (laskien hiljaa kätensä tuolin selkänojalle). Kumma piirros, teidän majesteettinne.

KUNINGAS (katsahtaa; hätkähtäen). Neiti… (Ponnahtaa tuolista; ihmeissään.) Haamu, luulen…

ISAURA (synkästi). Vain maanpakolainen.

KUNINGAS (tointuen hämmennyksestä; taitavan kohteliaasti). Ja haamunakin poikkeus! Asiaan kuuluvaa rumuutta vailla. Todellakin… yhä vain "la plus jolie".

ISAURA. Juuri tuosta innostelevasta herjausnimestä, jonka hovinne kavaljeerit minulle antoivat, tulin vaatimaan hyvitystä teidän majesteetiltanne.

KUNINGAS (kylmähkösti). Suvainnette sitä ennen selvittää mistä saitte rohkeutta unohtaa käskyni, joka tarkoitti parastanne.

ISAURA (kohteliaan ivallisesti). En ole hetkeäkään unohtanut, että teidän majesteettinne karkoitti minut Quedlinburgiin, korkean sisarensa hoviin, jotta minun rakkauteni lakkaisi häiritsemästä Hedvig de la Gardien aviollista onnea.

KUNINGAS (yhä ankarammin). Jos ette siis unohtanut, rikoitte sen tahtoen ja tieten.

ISAURA. Arvelin teidän majesteettinne antavan armon käydä oikeudesta, kun on kysymyksessä vain naisellinen uteliaisuus.

KUNINGAS. Olen tullut käymään sotaa, en ratkaisemaan hovinaisteni arvoituksia. Puhukaa suoraan.

ISAURA (kiihkeästi). Oliko Hedvig de la Gardie paljonkin ylhäisempi ja paljonkin kauniimpi, ollakseen minua arvollisempi tulemaan Kustaa Mauri Armfeltin puolisoksi?

KUNINGAS (naurahtaen). Hänellä oli onni tutustua teitä aikaisemmin tuohon… Alkibiades parkaan.

ISAURA. Tutustuttuaan minuun hän pyysi teidän majesteettianne purkamaan kihlauksensa, sen pyynnön te hylkäsitte. Onnettomana hän rukoili edes häiden lykkäämistä, te torjuitte rukouksenkin, sillä köyhä kuningas tarvitsi suosikkinsa ylläpitämiseksi valtakunnan rikkaimman perijättären…

KUNINGAS (keskeyttäen; tuimasti). Keskustelumme on päättynyt, jos suvaitsette.

ISAURA. Olen sanottavani sanonut. Tahdoin vain teidän majesteettinne tietävän, että myös loukatun naisen katkeruus liittyy siihen Suomen aateliston vihaan, jonka tulessa se palaa parhaillaan lyijyisiä punnuksia Kustaa III:n elämänvaakaan…

KUNINGAS (kammahtaen). Elämän?

ISAURA. Ja kuoleman.

KUNINGAS (hätääntyy, astuu kiivaasti pari askelta taka-alalle, kuin pakoon lähtevä).

ISAURA (pysähdyttäen kuninkaan). Turhaa, teidän majesteettinne. (Siirtyy vasemmanpuoliselle oviaukolle.) Kummankin oven takana on salaliittolainen pistooli vireessä.

KUNINGAS (on siirtynyt etualalle, näyttää tarmokkaasti miettivän, kuin pelastusajatusta etsien).

ISAURA. Herrasmies ei kiirehdi pyöveliä.

KUNINGAS (kumartaen, niukasti; iroonisesti hymyillen). Niinpä niin, "la plus jolie".

ISAURA (kuulosteltuaan). Hänen kannuksensa helisevät…

KUNINGAS (halveksivan käskevästi; kädellä viitaten). Au revoir!

ISAURA (tehden syvän hoviniiauksen). Hieno mies… pyöveliksi, teidän majesteettinne. (Poistuu vasemmalle.)

VIII KOHTAUS.

Eversti v. Otter tulee taustalta.

KUNINGAS (ottaa pöydältä jonkin paperin, seisoo selkä tulijaa kohti, odottaa jännittyneenä).

v. OTTER (lähestyy hitaasti; vaivautuneesti). Teidän majesteettinne…

KUNINGAS (näytellen iloisesti yllätettyä). Ahaa, eversti von Otter! (Taputtaen tuttavallisesti olalle.) Vanha tuttava! Muistatteko kuusi vuotta sitten — noita mainioita manööverejä Parolan kentällä? Veljeni, herttua, ylisti teidät maasta taivaaseen. Ja tottakin: teidän pataljoonanne kantoi päivän helteen ja ansaitsi laakerinsa.

v. OTTER (röyhkeästi). Pojilla olikin vielä silloin ruutia, millä korventaa, ja ehjät anturat tömistää tannerta. Mutta sodan tullen on ruutisarvi tyhjä ja panoksena tappuratukkoja, puhumattakaan tääppäistä ja töppösistä, joissa ruotuni seisovat kuin spitaaliset haaskat.

KUNINGAS. Se on oikean patriootin puhetta. Paljon ovat suuret herrat lyöneet laimin. Arvottomia on koroitettu ja arvokkaita miehiä unohdettu… Suureksi hämmästyksekseni sain vasta kuulla, että teillä, eversti, on yhä vain pataljoona käskettävänänne eikä rykmenttiä, joka teille olisi kuulunut jo aikoja sitten. Hallitsijansanani: ensi yön hyökkäyksessä komennatte rykmenttiä. (Ojentaen kätensä.)

v. OTTER (sopertaen). Teidän majesteettinne… (Suutelee kömpelösti kuninkaan kättä.) En voi kieltää, että uskollinen palvelukseni… (Köhittyään, yskittyään; ottaen ryhdikkään asennon, sotaäänellä.) Uskollinen nyt ja vasta, parbleu…

KUNINGAS. Luotan teihin, eversti. — Teidän äänenne on komeudessa pian kenraalin arvoinen, saammepa nähdä.

IX KOHTAUS.

Ehrenström tulee taustalta, kalpeana ja vakavana; jää odottavana taka-alalle.

KUNINGAS (edelleen v. Otterille; leikillisesti jälleen olalle taputtaen). Pelkään vain, että liian paljon myöskin naissydämiä särkyy sen voimasta. Niin, niin, herra eversti, hovinaiseni, jotka ovat paljon teistä kuulleet, sanovat teitä Falstaffiksi.

144

v. OTTER (nauraa höröttävästi ja ylenpalttisesti hyvillään).

KUNINGAS (kääntyen äkkiä Ehrenströmin puoleen; ankarasti). Vänrikki

Ehrenström, minkälaisia terveisiä lähetti kuninkaalleen tuo luopio…

Sprengtporten?

EHRENSTRÖM (synkästi). Minulla ei ollut kunnia tuoda myötäni viestejä…

KUNINGAS. Joitain suosituksia hän kai antoi holhokilleen, joka oli jumaloinut opettajaansa enemmän kuin isänmaata ja kuningastaan?

EHRENSTRÖM. En häneltä suosituksia pyytänyt (uhmaavasti) enkä niitä enää tarvitse keneltäkään.

KUNINGAS (kääntyen lempeäksi). Tiedän, nuori mies, te seurasitte häntä Kiovaan saakka, ja Katariina näytteli teille Potemkinin kulisseja ryssäläiseen tapaan. (Liikuttavasti.) Mutta teidän nuorukaissydämenne oli vielä puhdas. Valhe ei päässyt sinne pesimään. Te kauhistuitte vierasta loistoa, muistitte kotoiset rannat ja pakenitte, pelastaaksenne sen ainoan, mitä teillä enää oli jäljellä: vilpittömän sydämen.

EHRENSTRÖM (liikutettuna). Majesteetti…

KUNINGAS. Ja te pelkäsitte astua kuninkaanne eteen. Teille oli kuvattu häntä tyranniksi, joka himoitsee nuorukaisten päitä kuin intiaanipäällikkö päänahkoja. Te unohditte, että sama parjattu kuningas on poistanut kidutuksen ja lieventänyt julmia lakeja…

EHRENSTRÖM. Minulla ei ollut oikeutta armonpyyntöön, eikä siihen tuntoni käskenyt.

KUNINGAS. Koska ette muistanut, että tunsin teidän jalon isänne, jonka tähden otan hänen poikansa vastaan kuin tuhlaajapojan, en kuninkaana vaan ystävänä… (Ojentaa kätensä.)

EHRENSTRÖM (sortuu kyyneliin; polvistuu kuninkaan eteen; tukahtuneella äänellä). Näin suurta jaloutta en luullut olevan… maailmassa…

KUNINGAS. Nouskaa!

v. OTTER (pyyhkii liikutettuna kyyneleen silmäkulmastaan).

KUNINGAS (kävelee hetken levottomasti, huolimattomuutta teeskennellen).

Voitteko sanoa, missä viipyy tuo… teidän Valhallanne mestari…

v. OTTER ja EHRENSTRÖM hätkähtävät, katsahtavat toisiinsa ja taka-alalle levottomina.

X KOHTAUS.

Bierken tulee oikealta ja melkein samalla hetkellä Hierta taustalta.

KUNINGAS (katsahtaa saapuviin; Ehrenströmille). No, niin, olette tästä alkaen luutnantti isänmaanne armeijassa. (Bierkeniä tarkoittaen, v. Otterille.) Ja nuori Bierken, hän nouskoon samaan arvoon, jos vain hänen esimiehensä todistaa hänet pelottomaksi mieheksi? (Kävelee jälleen taka-alalle v. Otterin puhuessa.)

v. OTTER. Pirunmoinen tappelupukari, mutta ei ole pirulle sieluansa myönyt, sillä pelissä hän häviää… (nauraen) kuin Kroisos.

KUNINGAS (palaa etualalle; Bierkenille). Ai, ai, ja pelivelat tekevät yhteensä rahapulan, vai kuinka?

BIERKEN (töykeästi). Kuin naulan kantaan, majesteetti.

KUNINGAS (puoliksi leikillisesti). En voi kuninkaana sietää, että armeijani luutnanteilla on maksamattomia pelivelkoja. Noutaessanne luutnantin valtakirjanne voitte nostaa käsikassastani pyörein luvuin tarvittavan summan…

BIERKEN (seisoo neuvottomana ja kömpelönä).

v. OTTER. Kumarra, senkin juupeli, kuninkaista armollisinta…

BIERKEN (kumartaa hämmästyneenä ja tyytyväisenä).

HIERTA (on lähestynyt ja kumartaa samalla kuninkaan edessä). Un coeur de roi — jalomielisin kaikista sydämistä…

KUNINGAS. "Pohjantähti" mustine nauhoineen vai puolalainen sininauha vastaisi toiveitanne parhaiten?

HIERTA (kumartaen). Oo, Puolan naiset ja puolalaiset tanssit… ja

Pohjolan tähtitaivas…

KUNINGAS (hymyillen; lähtien kävelemään). En epäile teidän ansaitsevan jompaakumpaa.

HIERTA (kumartaa).

KUNINGAS (siirtyy jälleen taka-alalle, palaa pöydän luo, upseerien ryhmittyessä oikealle etualalle ja katsahtaessa toisiinsa jännittyneinä sekä vaihtaessa keskenään repliikkejä kuiskaten hätäisesti).

XI KOHTAUS.

Jägerhorn, kädessä kokoonkääritty paperi, ja Klick tulevat taustalta.

JÄGERHORN (käyden suoraan kuningasta kohti). Majesteetti, olemme valmiit.

KUNINGAS (huolettomasti; iloisen kohteliaasti). Jättäkäämme kartat ja paperit. Herroille lienee mieluisempaa kuulla, että olen tullut ylentämään ja palkitsemaan…

JÄGERHORN (viitaten vieressään seisovaan Klickiin; lyhyesti, kohteliaasti). Meillä ei ole mitään ansioita ylentyäksemme teidän majesteettinne suosiosta.

KUNINGAS (lyhyt vaitiolo). Olen ollut kauan utelias kuulemaan jotain teidän Valhalla-seuranne opeista ja menoista. Jos olen aavistanut oikein, lienevät swedenborgiaanit ja…

JÄGERHORN (jyrkästi). Sen opit ovat salaoppeja, sen menot ovat mysteerioita, maallikon silmään näkyvät vain sen hedelmät.

KUNINGAS Sitä miellyttävämpää: oppia hedelmistä tuntemaan sen kasvuvoima ja kauneus!

JÄGERHORN (vaimennetuin äänin, kohtalokkaasti). Suurin niistä on kypsynyt tänään.

KUNINGAS (ylpeästi). Alamainen ei voine kieltäytyä näyttämästä sitä kuninkaalleen.

JÄGERHORN (avaa kädessään olevan kartan, levittää sen pöydälle).

Suvainnette katsoa: tarkka kartta armeijain liikkeistä ja asemista.

KUNINGAS (lyhyen käskevästi). Tuon kaiken saa selostaa minulle kreivi

Posse saavuttuaan.

JÄGERHORN. Tämän hetken tilanne on patrioottien selvitettävä, ei muiden. Saanen siis kiinnittää hetkisen huomiotanne, majesteetti? (Kuninkaan synkkänä vaietessa.) Täältä — Viipurista käsin — lähestyy parhaillaan huomattavia vihollisvoimia Haminan avuksi. Samassa tarkoituksessa etenee Lappeenrannan tietä vihollisosasto, samalla aikoen katkaista Hastfehrin savolaisjoukoilta tien etelää kohti. Haminanlahteen on saapumassa saarilaivasto tukeakseen hyökkäystämme maihinnousujoukolla ja tykkitulella… (Edellisen repliikin kuluessa ovat upseerit siirtyneet Jägerhornin luo, joka seisoo pöydän vasemmanpuolisessa päässä, joten kuningas on jäänyt yksin seisomaan pöydän vastakkaiseen päähän.)

KUNINGAS (kärsimättömästi). Tuon tiedämme kyllä…

JÄGERHORN. Mutta uutta lienee, että laivue ei tule ampumaan laukaustakaan eikä laskemaan maihin ainoatakaan miestä.

KUNINGAS (hetken tyrmistyneenä vaiti oltuaan). Ja mikä on siihen syynä?

JÄGERHORN (painavasti) Valhalla.

KUNINGAS (tarttuu vimmastuneena tuolin selkänojaan, mutta hillitsee itsensä puristetuin huulin ja vaikenee).

JÄGERHORN. Täkäläisillä joukoilla voitaisiin kuitenkin Hamina ensi yönä helposti valloittaa. Teidän majesteettinne sotakunnia olisi Ruotsin silmissä pelastettu. Rauhankeskustelut saattaisivat alkaa. Ja tämä laiton sota olisi saatettu…

KUNINGAS (keskeyttäen). Rohkenetteko te…

JÄGERHORN. Mekin toivomme rauhaa, mutta emme sotaonnea Ruotsille ja sen kuninkaalle. Sillä se lujittaisi jälleen ruotsalaisten vallan sorretussa Suomen maassa. Tästä vallasta ja jokaisesta kuninkaasta on Valhalla päättänyt pelastaa isänmaamme… (paussein, joiden aikana vetää esiin pistoolinsa nostaen tämän tähtäysasentoon "tasavalta" sanan kohdalla) ja… luoda sen itsenäiseksi… Suomen… tasavallaksi! (Pistoolin kohotessa on Bierken tarttunut estäen Jägerhornin käsivarteen, joten se laukea viistosti ylös vahingoittamatta kuningasta; samalla Bierken riistää aseen ampujan kädestä. Heti tämän jälkeen on Klick siirtynyt etualalle aikoen vetää pistoolinsa esiin, mutta Ehrenström tekee sen mahdottomaksi tarttuen hänen käsivarteensa.)

EHRENSTRÖM (estäessään Klickiä). Teemme väärin! Hän on armelias ja jalo…

KUNINGAS (siirtyy taka-alalle).

BIERKEN (Jägerhornille). Tyhmyyksiä…

v. OTTER. Sebastian von Otterista ei saateta sanoa…

JÄGERHORN (lyyhistyy nojatuolia vastaan; toivottomana). Ja he pettivät!

KLICK (masentuneena ja Ehrenström seisovat vasemmalla etualalla. Muut upseerit ovat oikealla ympäröineet Jägerhornin, joka hetken kuluttua nousee seisomaan. Ulkoa alkaa kuulua kiihkeää äänten sorinaa ja kiireesti lähestyviä askelia).

(Hetken vaitiolo).

KUNINGAS (taka-alalla; nostaen kätensä estävästi oviaukon luona; voitollisen rauhoittavasti). Rauhoittukaa, hyvät herrat. Vain vahinkolaukaus! Saavumme oitis. (Lähestyy hitaasti upseeriryhmien väliin; hymyillen.) Kuten kuulette, seurueeni herrat käyvät rauhattomiksi. He ovat varmaan käyttäneet niin innokkaasti hyväkseen isäntiemme kestiystävyyttä, etteivät osaa enää erottaa leikkisotaa — kuningasmurhasta… Herra Jägerhorn, osoittaakseni, etten ole varomattomuudestanne pahasti säikähtänyt, huomautan, että ette ole enää ylipäällikön ajutantti vaan — kuninkaallinen kenraaliajutantti. Seuratkaa, herrat… (Kulkee kohti oviaukkoa, kaikki, paitsi Jägerhorn ja Klick, seuraavat innokkaan nöyrinä kuningasta, joka kuitenkin palaa jälleen etualalle; Jägerhornille.) A-propos, teidän luonanne vierailee hovini kaunein nainen… pyydän, tuokaa hänet juhlamme emännäksi. (Poistuu taka-alalle kumartelevien upseerien editse, jotka seuraavat häntä.)

(Jägerhorn ja Klick tuijottavat toisiansa sanattomina).

XII KOHTAUS.

Isaura tulee vasemmalta; jää taka-alalle.

JÄGERHORN (pieni toivonväre äänessään). Magdaleena…

ISAURA (kovasti; ratkaisevasti). Sinun edessäsi oli kaksi kuvaa. Sinun piti toinen tuhota ja omasi kaunistaa Tristanin näköiseksi. Et kyennyt siihen. (Alla katkera suru kaiken menetyksestä.) Niinpä oletkin jälleen vain kömpelö ja avuton narri Tantris… (Kääntyy hitaasti, poistuu taustalle.)

JÄGERHORN (naurahtaa, Klickin puoleen kääntyen, lyhyesti ja ilmeettömästi).

KLICK (lähestyy; kiihkeästi). Paetkaamme Savoon Hastfehrin joukkojen turviin. Sprengtportenin veteraanit ovat valmiit meitä auttamaan, kuten tiedät. Ja muukin Savon rahvas on nostettavissa. Juuri siinä olemme tehneet virheen, että olemme unohtaneet kuninkaaseen tyytymättömän rahvaan.

JÄGERHORN (jäykkänä eteensä tuijottaen; puoliksi itsekseen). Nämä valansyöjät, nämä Juudakset…

KLICK. Etkö muista, ken on odottanut siellä turhaan…

JÄGERHORN. Suomen aateliston itsemurha…

KLICK. Beata Kristiina…

JÄGERHORN (kuin havahtuen). Beata Kristiina, niin, nyt hän on lakannut olemasta minulle lääke… (Viitaten taustalle; katkerasti.) Minut paransi kurtisaani, joka laski tarkkaan suudelmansa kuin Juudas hopeapenningit. (Kuin läheltä puhutellen.) Beata, me olemme lakanneet korvaamasta rakkautta meitä kylmemmille. Nyt olemme me kahden… rakkaus itse. (Hetken vaitiolo; muuttautuu valoisasta näystä synkkään nykyhetkeen.) Kuitenkin: hän kestäköön vielä hetken ajan…

KLICK. Täällä on asiamme menetetty.

JÄGERHORN (äkkiä; käskevästi, osoittaen pöytää ja tuolia). Istu ja kirjoita. Juudaksille on punottava hirttonuora. (Klickin seisoessa epäröiden.) Istu.

KLICK (istuutuu, ottaa eteensä paperia).

JÄGERHORN. Kirje Venäjän eukolle. Päällekirjoitus: "Kaikkein nöyrin memoriaali." Ano nöyrästi rauhaa. Lupaa hänelle koko Suomen aatelisto. Sano, että se kaipaa hänen armonsa paistetta. Allekirjoituksia kyllä saadaan. Nuo herrathan myövät itsensä ja pettävät veljensä pienestä rahasta, muutamasta nauhasta ja hyvästä ryypystä. Kavaltajien tulee myöskin näyttää kavaltajilta! Minä todistan heille, että Juudaksillakin on Juudas. (Lyöden nyrkkinsä pöytään, tuimasti.) Kirjoita.

KLICK (ottaa pöydältä kynän käteensä, katsoen Jägerhorniin kuin hypnoottisen voiman alaisena).

Väliverho.

NELJÄS NÄYTÖS.

Savolaisen kirkon sakaristo, syvä huone, jonka takaseinässä on tukeva kaksiosainen ovi ja tämän yläpuolella kaariakkuna. Tästä näkyy lehdistä paljastuneen puun mustia oksia. Ovi on permantoa korkeammalla, joten pari porrasaskelmaa on kynnyksen edessä. Oikealla on kaksi korkeata kaariakkunaa ja vasemmalla kaksi kirkkoon vievää ovea. Seinät ovat kalkitut, rapistuneet ja vanhuuttaan vihertävät. Koko huone tuntuu autiolta ja tyhjältä. Oikealla etualalla on pöytä, jolla on hopeapikari ja hiekkalasi. Vasemmalla ovien välissä korkea kaappi ja sitä vasten nojallaan ryhmyinen kävelysauva. Ulkona marraskuun kolean kirkas ilma.

I KOHTAUS.

Jägerhorn ja Klick, molemmat puettuina mustiin ratsuviittoihin, tulevat peräovesta. Jägerhorn avaa ensiksi oven, silmää huonetta, katsahtaa taakseen, astuu sisään, jättäen oven puoliksi auki. Etenee keskinäyttämölle, seisahtaa hetkeksi. Siirtyy etualan ovelle, avaa tämän, kuuntelee hetkisen.

ARGILLANDER (saarnaa kirkossa). Mutta erinomattain, rakkaat sanankuulijani, on meidän tutkisteltava ja sydämiimme painettava… evankeliumimme viimeinen tapaus…

JÄGERHORN painaa oven kiinni, jolloin saarna lakkaa kuulumasta; jää seisomaan eteensä tuijottaen, kuin miettien, mitä olisi tehtävä.

KLICK (tulee näkyviin portailla, tarkastelee taakseen kuin takaa-ajettu, astuu sisään ja vetää oven puoliskot kiinni; lähestyy kiireisin askelin Jägerhornia; kiihkeästi). Tämä on mielettömyyttä! En aio enää tällä tavalla jatkaa. Vai vaatiiko sinun mielestäsi valaveljeys seuraamaan sinua hullujenhuoneeseen saakka?

JÄGERHORN (ärtyneenä). Kavaltajat ovat parempia kuin heikkouskoiset ystävät.

KLICK. Loukkaa, mutta anna myöskin hyvitys. Vyölläsi on ase, minulla myös. Olen valmis kuolemaan kerallasi, mutta en nääntymään häpeään.

JÄGERHORN (melkein onnellisena; puoliksi itsekseen). Häpeä tulee maistumaan meistä rieskalta ja hunajalta vielä tänä päivänä ja tällä paikalla.

KLICK (vakuuttavasti; pyytävästi). Olen seurannut sinua uskollisesti kirkolta kirkolle. Marraskuun routa on lyönyt veriin ratsujemme kaviot. Kansa tuijottaa meihin kuin aaveisiin, ja sinä luulet sen kuuntelevan meitä…

JÄGERHORN. Eikö ole kuunnellut? Etkö muista viime sunnuntaiaamua Mäntyharjun kirkonmäellä? Kuulijajoukosta räjähti huutoja: "mies talosta!" "Ruotsin herroista irti!" Ja puhuttuani tulivat kirkkoväärti ja kuudennusmiehet kiittämään koko seurakunnan puolesta.

KLICK. Mutta ei pappi. Ja kirkosta palattuaan tuo sama rahvas hajaantui kuin tuhka tuuleen.

JÄGERHORN. Sanot tuntevasi tämän kansan etkä muista, ettei se ole vielä koskaan herännyt yhdessä päivässä. Se epäröi vielä. Mutta kun se huomaa valheiksi pappien lupaukset, nousee sen raivo kymmenkertaiseksi. — Entä Ristiinan kirkolla? Veteraanit hurrasivat, kun mainitsin Sprengtportenin nimen…

KLICK. Mutta muu kansa murahteli. Sekin yritys jäi keskeneräiseksi. Ja Brahelinnan entisillä mailla, saman kansan keskuudessa, joka risti everstimme "Savon jumalaksi".

JÄGERHORN. Ja ken neuvoi minua kääntymään kansan puoleen ja sen sylistä etsimään uutta voimaa? Kuka oli tuo mies?

KLICK. Minä, ja neuvoni oli oikea. Mutta sinun kostosi pettureille kävi meille kalliiksi. Siihen menetettiin aikaa. Ja mikä pahinta: Venäjänmatkalla tahrasit nimesi.

JÄGERHORN. Mitä kavaltajille tein, sen vaati oikeudentuntoni. Se oli tilinteko eikä voi estää aiettamme täällä. Myönnän, että kansannousu ei ole vielä alkanut. Lumivyöry ei voi syntyä tasankomaalla tai vuoren juurella. Se alkaa huipuilta, alpeilta alaspäin. Tunnen hengessäni, että kärsimysteni askeleet ovat nyt minut tuoneet ylimmälle kalliolle. Tämä on Beata Kristiinan seurakunta, ja minä aion tänä päivänä olla sen pappina. Hänen läsnäolonsa — nyt jo sen itsessäni tunnen — on lainaava sanoihini voiman, joka herättää jäyhimmänkin mielen. Täältä minä nostan kantajoukon ja täältä lähtien sen ympärille pitäjän toisensa jälkeen…

KLICK (tinkimättömästi). Merkitseekö mielestäsi veljeytemme myöskin sitä, että sinunkin on joskus taivuttava minun tahtooni.

JÄGERHORN nyökkää myöntävästi.

KLICK. Hyvä! Tähän saakka olen totellut sinua kuin asemies mestaria.

Sitä et voi kieltää? Nyt vaadin minä puolestani sinulta: seuraa minua!

JÄGERHORN. Minne?

KLICK. Pakoon kuninkaan kätyreitä, jotka risteilevät pappilasta pappilaan ja kiertävät ympärillemme puhkaisemattoman verkon. Olen siitä varma.

JÄGERHORN. En voi… Vaadit minua kieltämään itseni. Kirkosta alkaa vaimeana kuulua, niin ettei keskustelu lainkaan häiriinny, saarnan lopettajaisvirsi: Juhana Cajanuksen virrestä (Uusi Virsikirja N:o 395) lauletaan tarpeellinen määrä seuraavia säkeistöjä:

1. Etkös ole, ihmis-parka, aivan arka, Ettäs itket yli öit', Ettäs suret suuttumatta, puuttumatta, Kouwon mustan murhatöit'.

3. Syöksee, haastaa, särkee, sortaa, mullaks' murtaa, Hirmu-kourilla kowill', Ei ol' toivoo toiwotuksiss', woiwotuksiss', Parkusuilla pelkureill'.

7. Lennä lintu, minkäs lennät, Et sä lennä Kowan kuoleman käsist', Saa se linnun lentä- wänki, rientäwänki Tempaa tuulettelemast'.

12. Ei niin wähää wäetöntä, woimatonta, Jota surma säästänee, Ei niin wahwaa wäellistä, woimallista, joka käsiss' kestänee.

14. Kerran kääntyy kääntymästä, wääntymästä, Kääntyy kääntymättömäks', Kääntyy käs- kyllä kowalla Kaikkiwallan, Tyhjäksi, turwattomaks'.

20. Mik' on ilo rikastua, rakastua, Kaupungissa katoowass'? Mik' on ilo oleskella, asuskella Tässä turhassa tilass'.

23. Kosk' ei koskaan kuolemata, katoomata, Sinne täältä tulla tait', Sydän sull' on, syntis- parka, aiwan arka, Ettäs suret surman töit'.

KLICK. Vain pelastamaan itsesi.

JÄGERHORN. He tulkoot. Miesvoimaa on kohta takanani. — Kuule, lopettajaisvirsi! Minun saarnani alkaa sen jälkeen.

KLICK (toivonsa menettäneenä etenee pöydän luo). Niinpä on minulla enää vain yksi tehtävä. Harhailen täältä Nynäsin kartanoon, ottamaan sisareltasi viimeiset hyvästit. Muistatko sitä kuusien tummentamaa tietä, joka kiertelee kartanosta sen ulommaiselle portille. Sitä myöten on sisaresi saattava toivotonta pakolaista. Me kuljemme äänettöminä. Sanathan eivät meitä auta. Mutta tuolla pienellä portilla… hetkeksi seisahdumme. Hän on toisella puolen, minä ulkopuolella. Silloin katson viimeisen kerran hänen silmiinsä ja luen niistä vielä kerran sen lupauksen, jonka täyttymistä emme kumpikaan ole uskaltaneet elämältä pyytää. Mutta minä näen, minä katson, kuinka se paistaa hänen silmänsä kosteasta kalvosta kuin päivän kuvajainen syvästä merestä. (Kääntyy Jägerhornin puoleen; pyytävästi.) Veljeni, olen erämaahan kääntyvä mies, tahdon nähdä meren kerran vielä…

JÄGERHORN. Lähde, veljeni. En jää tänne yksin. (Avaten sylinsä.)

Hyvästi. (Syleilevät; Klickin kääntyessä lähtemään.) Vältä valtateitä…

KLICK (pysähtyy; kääntyy). Pääsen kyllä perille. Senjälkeen on yhdentekevää, harhaileeko varjoni vieraalla maalla vai taluttavatko pyövelinrengit sen rattailleen. (Nostaa kätensä jäähyväisiksi; poistuu kiireisesti peräovesta.)

JÄGERHORN seuraa hänen jäljessään portaille.

11 KOHTAUS.

Argillander tulee papillisessa puvussaan vasemmalta taka-alan ovesta, kädessä kirja, keskinäyttämölle, panee kirjan kaappiin, avaa viittansa ja panee tyytyväisen näköisenä kädet housuntaskuihin, lähestyy pöytää ja ottaa hopeapikarista aimo kulauksen.

JÄGERHORN lähestyy taka-alalta.

ARGILLANDER (kääntyy tulijaan päin pikari yhä kädessä; ihmeissään). Ö-höm… vanhoja tuttavia… Noo, koukistetaanpas tulomalja Herran nimeen…

JÄGERHORN (torjuvasti). Tulen tärkeissä asioissa.

ARGILLANDER. Ja levottomalla mielellä, näen ma…

JÄGERHORN (kärsimättömästi; lyhyesti). Kuinka lienee… Asiallani on joka tapauksessa kiire…

ARGILLANDER (muhoillen). No, sakramentti! Viini on rauhattomalle sielulle puolet rippiä, etten sanoisi… tärkeämpi puoli.

JÄGERHORN. Haluan puhua kirkkorahvaalle isänmaan asiasta.

ARGILLANDER (epäilevästi; istuutuen samalla nojatuoliin). Tjaa — hm… isänmaan asiasta…

JÄGERHORN. Puhun joka tapauksessa, mutta… mieluummin teidän luvallanne.

ARGILLANDER. Täällä erämaassa emme oikein tiedäkään miten ovat tällä hetkellä asiat siellä maailman turulla…

JÄGERHORN. Nyt on rauta kuuma, aika on takoa.

ARGILLANDER. Joopa-joo, mutta… onpa aikoja vierinyt vierailustani autuaasti nukkuneen Anna-rouvan luona, ja jo silloin olivat käynnissä sekä palkeet että moukarit. Sitkeätä rautaa, tarkoitan…

JÄGERHORN. Kuonaa oli liian paljon. Suomen aatelilla oli etsikkoaika. Mutta se kykeni vain pettämään, ei kestämään, sillä se sairastaa kuolemantautia. Se ei pysty enää koskaan tekemään tämän maan historiaa. Kansan itsensä on otettava sen kohtalot käsiinsä. (Seurakunnan virrenveisuu lakkaa.)

ARGILLANDER. Papiston ja kansan, tarkoitatte kai sanoa. Mutta… nyt on jälkikuulutusten aika…

JÄGERHORN (estäen; jyrkästi). Ne kuulutukset kuulutan minä: olen nostamassa Savon rahvasta aseisiin.

ARGILLANDER. Ohhoh, nuori mies. Mitäs sanoo kuningas sellaisesta?

III KOHTAUS.

Björnram, samoin ratsuviittaan puettuna, on tullut peräovesta Jägerhornin edellisen repliikin aikana, toisten häntä huomaamatta; jättää oven jäljessään auki.

BJÖRNRAM (tarttuen edelliseen repliikkiin). Sellaisen teon kuningas rankaisee kuolemalla. Mestari Jägerhornin asemiehet ajavat tällä haavaa vankikyydillä kievarista kievariin. Ruotsissa rakennetaan tuomioistuinta ja pyövelinlavaa. Odotetaan Tukholman toista verilöylyä.

JÄGERHORN. Jos seikkailija Björnram on tullut minuakin vangitsemaan, hän ottakoon huomioon, että tuo vaikeneva kansa osaa erottaa patriooteista kätyrit. (Poistuu vasemmalle kirkkoon.)

BJÖRNRAM (Jägerhornin jälkeen raikuvasti nauraen; Argillanderille). Tuolla tavalla käy, kun ostaa ruutia ja ampuu kuninkaan pään yli harakoita. Sille annettiin tosin nimeksi "vahinkolaukaus", asia, nähkääs, aiottiin painaa villaisella… Mutta sitten: tuo sama mies, joka oli vannonut ja vannottanut tasavallan nimeen, lähti kihlaamaan itselleen lihavaa tsaaritarta ja saikin, kuulema, jalokivisormukset ja, kukaties, muutakin kalua luvattoman lemmen merkiksi. Siitäpä tempusta vasta joutuivat patrioottiparat kiipeliin. Nyt on toisilla kruununkihlat ja mestari — henkipattona.

ARGILLANDER (hieroen käsiään). Tjaa, mutta… minä taidan pestä käteni. Piru sen tietäköön, kumpi teistä on valheen Barrabas ja kumpi — hyödyllisen sanoman tuoja…

BJÖRNRAM (ojentaen Argillanderille paperin). Kuninkaan vangitsemismääräys. Lukekaa.

ARGILLANDER (silmää paperia; tutkii läheltä sinettiä). Laillinen sinetti… No, sakramentti, kuningas on voitolla ja kalalokit lentävät myötätuuleen… Mutta kuinkas sitten päästitte henkipaton rienaamaan kansaa?

BJÖRNRAM. Saalistan nykyisin verkolla enkä iskemällä suoraan…

ARGILLANDER. Njaa, mutta… pitäjäni talonpoikain tyytymättömyys on kasvanut tänä aikana selväksi villitykseksi. Sota on tyhjentänyt vilja-aittamme. Rehut ja heinäleiviskät on ajettu muonituspaikkoihin ja lisäksi menetetty viimeisetkin hevosluuskat sotaväelle, jotta akat saavat vetää auraa, ja joka talosta ovat kasvukapatkin velkana pitäjän viljamakasiiniin. Seurakuntani on epätoivoisessa tilassa ja valmis mihin tekoon tahansa, eikä vähemmän sen paimen, joka ei saa kiristämälläkään vähiä saataviaan ja saa maksaa tyhjästä laittomat kymmenykset kuninkaan elättiherroille.

BJÖRNRAM. Kuningas on luopunut noista kymmenyksistä ja lakkauttanut pastoraattien myönnin. Lisäksi on hän, pitäen silmällä sekä pappien että talonpoikain hyötyä, myöntänyt jälleen viinanpoltto-oikeuden suurimmille tilallisille. Näistä asioista on mukanani kuninkaan kuulutukset. (Antaa papereita Argillanderille.)

ARGILLANDER (ottaen kuulutukset; innostuneena). Siinä tapauksessa…

BJÖRNRAM. Nämä kuulutukset ja lisäksi kuninkaan julistus, joka lupaa pikaista rauhaa, on teidän luettava rahvaalle julki heti sen jälkeen, kun on lopettanut saarnansa tuo Valhallan ylimmäinen pappi.

ARGILLANDER. No, sakramentti! Olettepa, totta vieköön, tulevaisuuksien näkijä, herra Björnram. Ettekös ennustanutkin taannoin, että meidän uskollisuutemme kuningasta kohtaan on säilyvä järkkymättömänä tämän vainonajankin myrskyissä. (Menee pöydän luo ja ottaa maljan käteensä.) Kuninkaan ja uskollisten alamaisten malja!

IV KOHTAUS.

Jägerhorn tulee kirkosta voitollisen näköisenä.

JÄGERHORN (lähestyen Argillanderia; rauhallisesti). Kirkkoherra, lähetin hakemaan kasvattitytärtänne, joka lienee ennättänyt poistua…

ARGILLANDER (peitellen asiain todellista tilaa). Hän käy harvoin sanaa kuulemassa… Monet emännänhuolet, koettelemukset ja pienet katkeruudenkin pisarat… Ymmärrättehän?

JÄGERHORN (puoliksi itsekseen; itsesyytöksenä). Liiankin hyvin sen tajuan. (Argillanderille; valoisan varmasti.) Siispä tietäkää jo ennen hänen tuloaan, että olen tullut häntä hakemaan lupaustani noutaen ja erään elokuisen illan oikeudella. Mitä omasta syystäni ja levottomain aikain tähden olen laimin lyönyt, sen olen nyt tullut hänelle korvaamaan… Olen tullut noutamaan hänet vaimokseni…

ARGILLANDER (räjähtää nauramaan). Kummalliset, totisesti kummanmuotoiset ovat nuoren miehen jäljet neitseen tykö!

BJÖRNRAM (yhtyen nauruun). Tähän herraan nähden: heiluriliikettä! Kurtisaanin maalatuilta huulilta uskollisen siveyden helmaan. Se on sitä Valhallan kuuluisaa hyveen harjoitusta!

JÄGERHORN (kylmän uhmaavasti). Säästäkää naurunne, hyvät herrat. Tätä päivää ette sillä kuittaa. (Argillanderille.) Teidän seurakuntanne siirtyy tänä hetkenä… kirkonmäelle, jossa äsken aloittamaani pitäjänkokousta jatketaan. Se ei ehkä tuota teille paljon kunniaa, sillä seurakuntalaisenne eivät näytä teitä suurestikaan rakastavan… (Kääntyy Björnramin puoleen.)

ARGILLANDER (käyttää tilaisuutta hyväkseen ja poistuu paperit kädessä kirkkoon.)

JÄGERHORN (Björnramille). Ja te, uskollinen varjoni, ottakaa huomioon, että satakunta raavasta miestä kerääntyi jo kirkossa ympärilleni. Ne ovat aseistetut ennen iltaa. Näytte unohtaneen, että tämä patrioottien ja urkkijain tilinteko tapahtuu lähellä valtakuntain rajaa…

BJÖRNRAM (ivaa täynnä). Todellakin… melkein korkean suosijattarenne jalkojen juuressa…

JÄGERHORN. Iltaan saakka riittää kyllä teitä ja teidän käskyläisiänne vastaan sata suomalaista puukkoa.

BJÖRNRAM (lähestyen; tarkastaen hävyttömän julkeasti Jägerhornin käsiä). Mutta… mitä näenkään? Uskotonko hänellekin? Missä on tuo kuuluisa jalokivisormus? Sormet ovat tyhjät! Ai, ai, uskoton niin korkealle morsiamelle… (Peräytyy vasemmalle etualalle oven luo; tarttuen kädensijaan, irvokkaan häijysti.) Vai hävettääkö? (Avaa äkkiä oven ja poistuu kirkkoon.)

JÄGERHORN (rientäen tuimasti samaa ovea kohti, tarttuu jo kädensijaan, mutta pysähtyy äkkiä).

V KOHTAUS.

Sillä samalla aikaa ilmestyy taustan portaille Beata Kristiina. Hän on nyt muuttunut entisestään kokonaan. Kasvot ovat käyneet luiseviksi, kelmeän kalpeiksi ja koviksi. Etuhampaista on yksi poissa, mikä tekee kasvojen ilmeettömyyden avuttoman säälittäväksi. Vartalo on laihtunut ja kutistunut. Hän on puettu? kansannaisen löysään röijyyn ja huonosti sopivaan hameeseen. Päässä on tumma liina. Koko pukukin on musta, vihertävän haalistunut, vieläpä rikkinäinen.

JÄGERHORN (kääntyy katsomaan tulijaa Beata Kristiinan ollessa vielä portailla, ojentaa molemmat kätensä häntä kohti, astuu pari askelta häntä vastaan, mutta pysähtyy äkkiä kuin hämmästyneenä).

BEATA KRISTIINA (astuu hitaasti kynnyksen yli, kääntyy seljittäin katsomoon ja vetää tarkasti ovenpuoliskot kiinni; asettuu sitten ovenpieleen seisomaan).

JÄGERHORN (perääntyy, Beata Kristiinan kääntäessä kasvonsa häneen, melkein kauhuissaan ja painautuu vasemmanpuolista kaappia vasten, tukahtuneesti). Kuka te…? — Tuletteko?… Ethän!…

BEATA KRISTIINA (välinpitämättömällä, jokapäiväisellä, melkein karkealla äänellä). Hoputtivat tulemaan, tänne muka…

JÄGERHORN (astuu askelen lähemmäksi; melkein kuiskaten). Beata… (Kuin hätähuutona.) Tunnetko minua?

BEATA KRISTIINA (hieman vaivautuneesti). Eipähän siitä… tuhottomia aikoja.

JÄGERHORN (astuu yhä lähemmäksi). Olet paljon muuttunut… (Äkkiä.)

Oletko sairastanut?

BEATA KRISTIINA (jäykästi; raskaasti). Tautiako lie ollut. Vai muuta… tätä jokapäiväistä kurjuutta.

JÄGERHORN (hädässä; ratkaisevasti). Sano mikä raskas onnettomuus on sinua kohdannut.

BEATA KRISTIINA (kuin äkkiä elostuen; astuu askelen kohti Jägerhornia, joka askel askelelta peräytyy hänen edellään etualalle saakka; kiinteän syyttävästi). Onnettomuusko? (Jälleen eteenpäin astuen.) Raskas? (Naurahtaen.) Jokos se on muistosta mennyt? (Jälleen edeten; hyökkäävästi; lyhyin, äkkinäisin paussein.) Sitä se on ollut… juopon muijana vapisemista. Joka toinen yö lyöty mustelmille, joka toisena pakosalle, navettaan tai naapuriin. Perintörahat on juotu ja nälkää on nähty. Mutta… onpa tuo viime aikoina heittänyt vähemmälle… sitä hakkaamista.

JÄGERHORN (on peittänyt kasvonsa; tukahtuneesti). Minä kurja… oman itseni Juudas… (Tuskaisen äänekkäästi.) Tuo pitäjänkirjuriko, Argillanderin poika?

BEATA KRISTIINA. Milläs sitä muuten naisihminen häpeänsä peittää… Vai olisiko pitänyt kehruuhuoneeseen, huorien sekaan?

JÄGERHORN (on peittänyt korvat käsillään viime sanojen särähtäessä; kooten koko voimansa, syyttävästi). Et ilmoittanut minulle mitään!

BEATA KRISTIINA. Tyhmyyksiä. Oli muka sellainen luulo… uhrata itsensä jalolle herralle. Ja eikös luvattu tulla noutamaan vai…

JÄGERHORN (lähestyen, ottaen Beata Kristiinan kädet omiinsa; päättävästi). Minä vien sinut mukanani. Minä hoidan sinut terveeksi. Mitä on elämästäni jäljellä, sen olen velkaa sinulle…

BEATA KRISTIINA (särkevästi). "Mitä voi meidän rakkaudellemme aika"… ha-ha-ha… Se on korea lause, ja täydestä se silloin meni kuin väärä raha. Mutta ei niillä lanteilla enää mitään makseta.

JÄGERHORN (tuimasti). Sinun täytyy lähteä. Vien sinut rajan yli. Ruotsin laki ei siellä meitä estä… Käy hakemassa lapsesi… lapsemme…

BEATA KRISTIINA. Komeljantit ja leikaritkin meitä nauraisivat. Edellä hieno herra, perässä ruma akka ja vierellä raajarikko poika…

JÄGERHORN (tuskin enää ymmärtäen). Poika? Raajarikko? Minä… (Heittäytyy nojatuoliin, painaa ohimoita käsillään, kuin kärsien ruumiillista kipua.) Minä kaikkien Juudas, itseni Juudas, tulevaisten polvien Juudas…

BEATA KRISTIINA (jokapäiväisen tunteettomasti). Se heittiö heitti sen juovuspäissään kehdosta permantoon kuin penikan ikään. Ei tuntenut, nähkääs, omakseen, ja sillä kun on sen verran herrasperuja, että osaa sairastaa mustasukkaisuutta…

JÄGERHORN (äärimmilleen kärsivästi). Lopeta, lopeta…

BEATA KRISTIINA. Siitä se kyttyrä sai alkunsa. Ja nyt se kasvaa, kasvaa…

JÄGERHORN (venyttäen jokaista tavua). Lo-pe-ta…

BEATA KRISTIINA. Se leviää kuin lehmänsieni (joutuen äkkiä itkevän tuskan valtaan) ja törröttää pienessä selässä… (Vaitiolo, jolloin Jägerhornin pää on painunut pöytää vasten ja Beata Kristiina pyyhkii liinankulmalla kyyneleen silmistään, jälleen rauhallisesti.) Mutta leppoisampi se on ollut siitä lähtien poikaa kohtaan…

JÄGERHORN (katkerasti hymähtäen). Tyydyt vähään, vaimo.

BEATA KRISTIINA (kuin häveten). Vähään, vähäänhän minä…

JÄGERHORN (nousee hitaasti, koskettaa Beata Kristiinan olkapäätä; hiljaisesti). Beata, seuraathan minua…

BEATA KRISTIINA (työntäen käden pois; kovasti). Joutavia. Mitäs tässä vielä kolmatta kärsimään. (Asettuu hänen eteensä.) Vai rakastatkos minua kuinkakin paljon? Onkos sinulla silmää sellaista valhetella? (Jägerhornin vaietessa ja kääntyessä poispäin.) Katsopas nyt, herra, mitä voi rakkaudelle… se aika.

JÄGERHORN (avomielisen rehellisesti). Kuka meistä tietää, mikä on rakkaus. Sekö oli rakkautta, mikä meillä oli. Vai tämäkö tuska, joka säälistä itkee? En tiedä… Mutta yksi on varma: sinä olet onneton nainen, ja viaton raukka on olemassa. Minun työni on teidät pelastaa ja teitä hoivata. — (Kuin muistaen sen, mikä on ulkona.) Ja minullahan on siihen voima! Odota. (Kulkee päättäväisin elein kohti peräovea.)

VI KOHTAUS.

Ovi avautuu, ja häntä vastaan astuu Björnram. Melkein samaan aikaan tulee vasemmalta taka-alalta Argillander.

BJÖRNRAM (viitaten taakseen). Sopii katsoa: kirkonmäki on miesteni vartioima. Te olette vankini.

ARGILLANDER. Niin, mestari, seurakunta kuuli enemmän kuningastaan ja paimentaan kuin henkipattoa miestä.

JÄGERHORN (seisoo hetken jäykkänä, kunnes näyttää kuin katkeavan ja murtuvan).

BEATA KRISTIINA (siirtyy seinäviertä peräoven luo ja jää seisomaan sen oikealle puolelle).

JÄGERHORN (lähestyy Björnramia, panee kätensä hänen olalleen, vieden hänet mukanaan etualalle; melkein kuin herttaisena vanhuksena). Mutta, veljeni Juudas, ymmärräthän toki… En jouda vielä pyövelin käsiin. Katsos, minulla on vieläkin tekemättä eräs sankarityö. Ihan hiljainen, vaaraton, melkein näkymätön… (Nopeasti kuiskaten.) Paitsi sormusta sain eukolta viisisataa dukaattia kullassa. Saat ne kaikki ja sormuksen myötä, jos päästät minut rauhassa lähtemään rajaa kohti. (Ottaa rahapussin taskustaan, työntää sen Björnramille käteen; tämän työnnettyä sen taskuunsa.) Kas niin, sinä kaimani Juudas, möit vain aikaa, kaikille yhteistä tavaraa, jota muilla on liiaksi ja minulla liian vähän, sillä Juudas-sielun kurittaminen ihmisen sieluksi… se, se vasta vie aikaa. (Kääntyen toistenkin puoleen.) Hyvät herrat, näettekö selkäpuolellani merkillistä kyttyrää? (Havaitsee kaapin luona seisovan kepin.) Kirkkoherra ei kieltäne minulta matkasauvaa? (Hakee kepin.) Minun pitää, nähkääs, lähteä sitä kyttyräparkaa kantamaan, pitkälle taipaleelle… (Lähestyen Beata Kristiinaa, pannen kätensä hänen olkapäälleen.) Beata Kristiina, ei suotu minun sinulle edes lääkettä antaa. Mutta me odotamme… odotamme, että se kerran sataa ylitsemme, laulaaksemme kaukanakin toisistamme: Mitä voit nyt meidän rakkaudellemme, aika… (Nousee kynnysportaalle, kääntyy vielä kerran; murheellisesti.) Olen syyllinen mies. Mutta, hyvät herrat, ajatelkaas, miten paljon konnia tarvittiin, ennenkuin syyni kasvoi ja kasvatti kyttyrän, joka törröttää pienessä selässä… (Kääntyy, astuu kynnyksen yli, lähtee laskeutumaan portaita alas, toisten tuijottaessa hänen jälkeensä.)

Väliverho.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK JUUDAS ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

JUUDAS

HENKILÖT:

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

I KOHTAUS.

II KOHTAUS.

III KOHTAUS.

IV KOHTAUS.

V KOHTAUS.

VI KOHTAUS.

VII KOHTAUS.

VIII KOHTAUS.

IX KOHTAUS.

X KOHTAUS.

XI KOHTAUS.

XII KOHTAUS.

XIII KOHTAUS.

XIV KOHTAUS.

XV KOHTAUS.

TOINEN NÄYTÖS.

I KOHTAUS.

II KOHTAUS.

III KOHTAUS.

IV KOHTAUS.

V KOHTAUS.

VI KOHTAUS.

VII KOHTAUS.

VIII KOHTAUS.

IX KOHTAUS.

X KOHTAUS.

KOLMAS NÄYTÖS.

I KOHTAUS.

II KOHTAUS.

III KOHTAUS.

IV KOHTAUS.

V KOHTAUS.

VI KOHTAUS.

VII KOHTAUS.

VIII KOHTAUS.

IX KOHTAUS.

X KOHTAUS.

XI KOHTAUS.

XII KOHTAUS.

NELJÄS NÄYTÖS.

I KOHTAUS.

11 KOHTAUS.

III KOHTAUS.

IV KOHTAUS.

V KOHTAUS.

VI KOHTAUS.

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE